114 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 891. 



äro cylinderformiga, något afsmalnande mot spetsen. Längd 

 0,9 — I mm. 



Honan. Pannspröten blott | så långa som kroppen, rot- 

 lederna nästan af lika form som hanens, de öfriga till antalet 

 12, cylindriska, skaftade och något hopsnörda vid midten, den 

 innersta nästan dubbelt så lång som de öfriga, hvilka äro sins- 

 emellan lika och försedda med tvänne rader kransformigt ställda, 

 nästan lika långa hår; den yttersta med en smalare, kort för- 

 längning i spetsen liksom hos hanen. Nionde bakkroppsringen 

 är smal och innesluter det hårfina äggläggningsröret ; båda 

 kunna utsträckas till kroppens dubbla längd. Längd, då ägg- 

 läggningsröret är indraget, 1,5 — 1,6 mm. 



Larven. Citrongul, valsformig, afsmalnande mot hufvudet 

 och fullvuxen omkring 2 mm. lång. Sista kroppsringen kan upp- 

 tagas i en bugt på den föregående och har baktill fyra tapp- 

 formiga utväxter, af hvilka de två mellersta äro minst; på sidorna 

 befinna sig å y.e, 6:e — i2:e ringarne ett litet utskott nära främre 

 kanten af hvarje ring, hvilket ej angifves å figuren, emedan det 

 blir märkbart först vid en starkare förstoring. Larven undergår 

 flera, enligt Wagner 5 — 6 hudömsningar. Huden är vanligen 

 glatt då han lemnar axet, men blir sedan öfversållad med små 

 spetsiga korn, hvilka blifva synliga vid 150 gångers förstoring. 

 Efter sista ombytet är huden besatt med fjällika plättar, hvarige- 

 nom larvens sidor synas vara liksom sågtandade. 



Puppan. Citrongul, de två sista kroppsringarne blekare, 

 ryggen mer brunaktig, likaså andrören vid framkroppens främre 

 kant. De yttre kroppsdelarne hos den fullbildade insekten äro 

 hos puppan tämligen framträdande och skönjbara. Honpuppans 

 längd är 1,6 mm., tredje benparets sudor i jämförelse med bak- 

 kroppen kortare än hos hanpuppan, och sista kroppsringen utan 

 bihang i spetsen. Hanpuppan är 1,3 mm. lång och dess nionde 

 eller sista kroppsring i spetsen försedd med två trubbiga tappar, 

 motsvarande analklaffarne hos det utbildade djuret. 



Utbredning. Denna gallmygga har redan i snart hundra 

 år varit känd i England samt där, oaktadt sin ringa storlek, 

 uppträdt emellanåt såsom den fruktansvärdaste snart sagdt bland 

 alla skadeinsekter. Verkningarne af hennes larvers närvaro i 

 hveteaxen lära, efter hvad man påstår, blifvit anmärkta långt 



