LAMPA: HVETEMYGGAN. 121 



kommer att man anträffar fruktämnen, som äro missbildade eller 

 knappast hafva uppnått hälften af normala storleken i följd däraf, 

 att de varit angripna af blott en enda eller ett par larver, hvilka 

 ej förmått förtära all näringssaften. 



Då larverna blifvit större, kan deras närvaro oftast märkas 

 äfven utanpå axet, emedan deras färg lyser igenom blomfjällen 

 såsom en gulaktig fläck, men en dylik kan äfven uppstå genom 

 närvaron af agnrost [Puccinia Straminis) . De angripna små- 

 axen äro dessutom tryckta intill axspindeln och få därigenom en 

 mer uppåtrigtad ställning än de friska och fullmatade. 



Larverna qvarstanna i axen och lefva på fruktämnenas be- 

 kostnad, tills de äro fullvuxna; men alla blifva ej detta samtidigt, 

 emedan äggläggningen kan hafva räckt i veckor, om ogynsamt väder 

 förorsakat af brott. Vid torr väderlek skola larverna, enligt Wag- 

 ner, qvarstanna i axen ända tills regn inträffar, emedan instink- 

 ten säger dem, att jordytan i uttorkadt tillstånd blir omöjlig att 

 genomtränga, samt emedan vattnet mellan blomfjällen underlättar 

 deras vandring från fruktfästet till axets yttersida. Från ax, som 

 blifvit satta i vatten, har jag dock märkt, att larverna försvunnit, 

 men har återfunnit dem i det undertill befintliga vattnet, hvaraf 

 framgår, att de kunna lemna axen, äfven utan att dessa äro våta. 



Om en fullvuxen larv lägges på ett bord, fäster han vanli- 

 gen snart sugapparaten vid detsammas yta, för analändan framåt 

 mot hufvudet, så att kroppen bildar en båge, hvarefter framdelen 

 hastigt strackes i höjden och djuret gör ett hopp af ända till 

 tio centimeters höjd och minst samma längd. Det är denna för- 

 måga att hoppa, som underlättar flyttningen från axen till mar- 

 ken. Då larven uppnått jorden, nedkryper han däri till ett djup 

 af från två till tolf cm. och tillbringar här den kallare årstiden. 

 Som han föredrager att vistas uti fuktig jord, går han så vidt 

 ske kan ned så djupt, att sådan ständigt omgifver honom. Vid 

 torka aflägsnar han sig följaktligen från jordytan, och närmar sig 

 henne åter efter regn. Under vintern ligger han djupast, men 

 uppstiger så småningom på våren, tills han vid förpuppningen 

 befinner sig i själfva jordbrynet. Så är förloppet, enligt Wag- 

 ner, under larvens vistelse i jorden, men denna författares iakt- 

 tagelser äro till alla delar riktiga kanske endast under gynsamma 

 väderleksförhållanden; ty mina egna, vid vistelsen på Gotland 



9 



