lampa: hvetemyggan. 127 



tade, och de mest försigkomna, där kornen vid undersökningen 

 nästan hade uppnått sin fulla mognad. 



Utrotningsmedel. Dessa behandlas kanske utförligast af 

 amerikanaren Fitch, men några af dem han föreslår torde knap- 

 past hafva någon praktisk betydelse. Så tillråder han t. ex. 

 att röka med svafvel öfver hvetefälten, emedan svafvelrök visat 

 sig verksam mot moskiter, och att beströ axen med aska eller 

 pulveriserad kalk, medan de äro fuktiga af dagg eller regn. 

 Att dessa medels användande kan vara till någon nytta är väl 

 möjligt, men de skulle säkerligen blifva af helt ringa verkan och 

 nästan outförbara i en större skala. Under min vistelse på 

 Skäggs å Gotland 1887, då hvetemyggorna svärmade där i oer- 

 hörd mängd, företog sig herr M. Larsson på min uppmaning att 

 å ett stycke af hvetefältet först öfverspruta axen med vatten och 

 sedan beströ dem med kalkstoft, men detta visade ingen verkan, ty 

 myggorna tycktes där vara lika talrika kort efter som före opera- 

 tionen, och någon minskning i larvantalet förmärktes sedermera 

 icke heller på nämda ställe. Då jag förmodade, att lukten af 

 tjära skulle fördrifva myggorna, försökte vi äfven med att draga 

 ny tjärade tåg öfver axen å en liten del af fältet; men om detta till 

 en början generade myggorna och gjorde dem något yra i hufvudet, 

 tycktes sådant dock ej vara händelsen följande afton, ty då voro 

 de därstädes åter lika talrikt församlade bland stråna, och ägg- 

 läggningen försiggick som vanligt, hvadan I'esultatet bief högst 

 tvifvelaktigt. På uppmaning af lektor A. E. Holmgren hade 

 herr Larsson något år förut uppsatt käppar i en rad vid den 

 kanten af hvetefältet, hvarifrån vinden kom och vid dessa fästat 

 och sedan antändt svaflade tygbitar och dylikt, hvarvid röken 

 med vinden spreds vida omkring; men enligt den sistnämdes på- 

 stående kunde man se myggorna »dansa muntert omkring» och 

 fortsätta sin förrättning till och med där röken som tätast drog 

 fram. Äfven Wagner anser dylika utrotningsmedel utan nytta 

 och varnar med rätta mot att tillråda allmänheten sådana åtgö- 

 randen, som utfunderats på teoretisk väg, innan det genom för- 

 sök blifvit ådagalagdt, att de verkligen äro gagneliga och ut- 

 förbara. 



Man har äfven föreslagit att genom en tidigare eller senare 

 sådd åstadkomma ändringar af den vanliga tiden för axskjutnin- 



15 



