134 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I 89 1. 



sköld befinna sig tre ganska små ringar, hvilkas utstående sido- 

 kanter gifva skifvan en rundare form; på undersidan sex tydliga 

 ringar. Det korta äggläggningsröret vanligen indraget. 



Liksom den föregående träffas denna parasit på hs^eteaxen, 

 dock ej vid tiden för myggornas svärmning, utan först då deras 

 larver äro utkläckta. Finner han sådana, kryper han in till dem 

 och lägger ett ägg i hvarje larv. Bland hvetet finner man endast 

 honor, emedan de ännu okända hanarna troligen kvarblifva vid 

 eller i närheten af myggornas vinterkvarter, där parningen an- 

 tagligen egt rum. Stekelhunorna äro sysselsatta med äggläggnin- 

 gen både dag och natt, och de tjänster, dessa små och obetyd- 

 liga varelser göra, äro ovärderliga, emedan utan deras mellan- 

 komst knappast ett enda hvetekorn skulle komma till utveckling. 



Enligt FiTCH är den i Amerika förekommande finkarten 

 Fringilla Tristis Lin. en bland de verksammare fienderna till 

 hvetemyggan, och Wagner föreslår därför, att man borde till 

 Europa införa och där söka acklimatisera denna nyttiga fogel. 

 Vid Eknö såg jag grönfinkar (Fringilla Cliloris Lin.) besöka en 

 hveteåker, där mygglarver voro talrika, och dessa foglar voro 

 kanske där för larvernas skull, hvilket jag likväl då ej var i 

 stånd att afgöra. 



Innan denna uppsats afslutas får jag ej underlåta, att upp- 

 mana våra hveteodlare att hvarje år med uppmärksamhet iakt- 

 taga hvetemyggans uppträdande, för att ej öfverraskas af härj- 

 ningar, hvarunder stora förluster blifva oundvikliga. Att 

 genom undersökning själf förvissa sig om larvernas närvaro är 

 så lätt och enkelt, att det kan ske af hvem som helst; ty 

 under sin vistelse i axen blifva de genast synliga, om blom- 

 fjällen eller agnarna vikas tillbaka, så att fruktämnet blir 

 blottadt. Äfven sedermera, då larverna lemnat denna bostad, 

 äro spåren efter dem ej svåra att upptäcka, ty där de uppehållit 

 sig, är antingen fruktämnet missbildadt eller oftare helt och hållet 

 felslaget, så att blott de förtorkade och vanligen af mögel grön- 

 aktiga blomdelarne intaga dess plats. Man kan knappast be- 

 höfva att med noggrannhet undersöka mer än ett prof om tio 

 ax, som vuxit bredvid hvarandra, för att få ett ungefärligt be- 

 begrepp om, hur stor procent af hvetet, som är förstörd på den 

 del af fältet, där profvet blifvit taget. Utslaget blir dock till- 



22 



