SJOSTEDT: RESEBREF. 171 



ytterligt obekväm och långsam; förra resan tog mer än ett dygn. 

 Det obehagliga äfventyret i bränningarne var äfven i friskt minne. 

 Men här voro fördelarne för stora, jag komme att vinna 10 — 12 

 dagar, ty vid Ekundu väntade en kanot att direkt föra provianten 

 till Bonge; när nästa så stora kanot skulle uppskickas, att jag 

 kunde medfå mina i Matuttu liggande saker, kunde ingen veta. 

 Denna gång hade jag tur, det vackraste väder, vi på månader 

 haft, strålade på den för afresan bestämda morgonen. Färden 

 öfver hafvet gick lyckligt och bra och redan mot midnatt samma 

 dag voro vi, tack vare starkt medvatten, framme i Ekundu. Så 

 bär det af följande f. m. under tämligen klar himmel. Färden 

 går först i »creeks», begränsade af den enformiga mangroveskogen. 

 Djurlifv-et var fattigt, ingenting sågs, ingenting hördes mer än en 

 och annan fågel. Kungsfiskarnes (Halcyon cinerifrons) gnäggande 

 läten afbröto då och då tystnaden. Ruggiga och fula, våta af de 

 fina duggskurar, som emellanåt insvepte allt i en dyster slöja, 

 sutto ett par gamhafsörnar (GypoJiicrax angolensis) på några en- 

 staka, torra grenar. Aporna voro äfven tysta. Öfver vattenytan 

 var mer lif; flockar af drillsnäppor (Act. hyp.), ibland på flera 

 tjog flögo framför oss stycke för stycke; knappast ett läte hördes 

 från dessa eljest så högljudda fåglar; allt var tyst och förstämdt. 

 Så nådde vi i skymningen Matuttu; ett par hus af raphiapalmens 

 blad, stående midt i gyttjan, högar af ebenholz och palmkärnor — 

 se där allt, hvad man här ser. Egentligen skulle vi farit vidare, 

 men då »headman» sade sig ansvara för att nå Bonge följande 

 kväll, äfven om vi lade oss här i st. f. i ett längre uppför floden 

 liggande bush-hus, lät jag bära mig i land och gick snart till 

 hvila på ett par kärnsäckar; sof så godt till följande daggryning, 

 då vi åter satte oss i fart. Hela natten svårt regn, som kom 

 floden att svälla och strömma med rasande fart. Lyckligen 

 slutade regnet af mot dagen. Nu kunde man ändtligen se sig 

 omkring. En klar sol göt öfver den storslagna vegetation, som 

 bekransar Mêmes stränder, ett haf af ljus. Högkroniga bomulls- 

 träd, palmer och klängande växter, alla tycktes täfla att insupa 

 de lifvande strålarne, täfla att fråssande utbreda sina böljande 

 löfverk mot sol och ljus. Timme efter timme förgick, utan att 

 jag kunde se mig mätt eller finna tiden för lång, oaktadt den 

 sakta fart, hvarmed kanoten sköt fram. Med solen blef äfven 



