lampa: berättelse till landtbruksstyrelsen 1893. 7 



tröga och underlättas genom tvänne vårtlika utväxter på sista 

 kroppsringen (analfötter). Dess utveckling sammanfaller tämligen 

 noga med rapsens blomning, dock måste han emellanåt krypa 

 öfver från en vissnad och skadad blomma till en yngre och ej 

 fullt utbildad, för att få lämplig föda. Detta skall enligt gjorda 

 iakttagelser ske vid lugn väderlek. Då han är fullvuxen, faller 

 han till marken och nedkryper däri för att förvandlas till puppa. 

 I ett profrör, fylldt med jord, nedkröp en larv till ett djup af 

 12 cm., d. v. s. så långt han kunde komma. 



Puppan är vaxhvit med tydliga och fritt liggande pannspröt, 

 ben och vingslidor; hufvudet och framkroppen nedåt och framåt 

 böjda. På sidorna finnas enstaka borst, och bakkroppen är för- 

 sedd med två längre sådana i spetsen. Längd nära 3 mm, Fig. 

 4, profil, och 5, undersidan. — Enligt de flesta iakttagelser hvilar 

 hon mer eller mindre djupt i jorden och kläckes där, hvarefter 

 den utbildade insekten, sedan hans skal hårdnat, arbetar sig upp 

 till ytan. Jag har dock, som nämndt är, haft flera larver i fången- 

 skap, som öfvergått till puppor ofvanpå jordytan. 



Rapsbaggens uppträdande på Gotland 1892 är icke ena- 

 stående, ty man känner flera fall, då den härjat i andra län- 

 der. Dessutom har man iakttagit, att han ofta åstadkommer skada 

 å fröplantor af kål och rofvor i trädgårdar. En tysk entomolog, 

 G. R. v. Frauenfeld, utgaf en liten af handling rörande rapsbag- 

 gens härjningar i Böhmen och Mähren 1867, som är intagen i 

 zool. bot. sällskapets i Wien förhandlingar för samma år, samt 

 ytterligare en annan, behandlande samma ämne år 1870. Af den 

 förstnämnda erfar man, att uppträdandet af skadedjuret började 

 1 86 1, och att en härjning inträftade äfven 1865 och då i sådan 

 utsträckning, att rapsplantorna ej kommo i blomning. Skadorna 

 omnämndes af landtmän, som gjort allt hvad i deras förmåga 

 stått för att lindra dem, fast utan framgång. Frauenfeld antager, 

 att skadedjuren så att säga uppammas på andra växter, och att de 

 enda verksamma åtgöranden mot dem, som kunna föreslås, bestå uti 

 att först och främst rikta uppmärksamheten på just dessa växter, 

 för att genom deras utrotande aflägsna och tillintetgöra själfva 

 härden, hvarifrån rapsbaggarna utgå. Han anmärker dessutom 



7 



