30 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 894. 



däremot visade sig nog verksam, men häraf fordrades så stor 

 mängd, att medlet blefve alldeles för dyrt att användas i stort. 



Af artificiella gödningsämnen, som ansetts fördrifva knäppare- 

 larverna, försöktes salt, kainit, muriat af pottaska, kalk och gas- 

 kalk, men resultaten blefvo ej heller då sådana, att dessa ämnen 

 kunna i vanliga fall betraktas såsom utrotningsmedel. Bland för- 

 söksdjuren dogo visserligen rätt många, de flesta af svampsjuk- 

 dom, men andra försvunno spårlöst såväl i de terrarier, där ut- 

 rotningsmedel begagnats, som i de andra. Någon förklaring på 

 den sistnämnda omständigheten synes man ej kunna lämna. 

 Månne i brist på kännedom därom, att larverna i fångenskapen 

 uppäta hvarandra? 



De nu omnämnda undersökningarna försiggingo under två års 

 tid och hafva, som man ser, kullkastat alla förut rådande åsikter 

 och föreställningar rörande skyddsmedel mot sädesknäpparelar- 

 vernas härjningar. Försöken hafva likväl därför ej varit allde- 

 les ofruktbara, emedan de i första rummet visat en del utrot- 

 ningsmedels olämplighet, då det ej medför någon ekonomisk 

 vinst att på dem använda arbete och tid. En annan för- 

 del hafva de dessutom haft med sig, nämligen den, att man 

 medan de pågingo fick tillfälle att djupare blicka in i skadedju- 

 rens lefnadssätt under en viktig och föga känd period af deras 

 förvandlingstid. Detta gäller dock egentligen blott om den i 

 Nordamerika förekommande sades- eller som han där kallas hvete- 

 knäpparen [Agriotes Mmicus Say), en art, som h vad lefnadssät- 

 tet beträffar öfverensstämmer med vår A. lineatus L. och hvars 

 larv tycks fullkomligt likna den sistnämndas. Om samma utrot- 

 ningsmedel äro användbara mot båda arterna, eller om dessa 

 tillbringa höst och vinter på ett och samma sätt, härom kan man 

 dock helt naturligt ej med säkerhet yttra sig, förrän enahanda 

 undersökningar ägt rum äfven hos oss. Dylika kunna dock tyvärr 

 ej gärna utföras, i anseende till den långa tid och de apparater 

 de erfordra, så länge en försöksstation saknas. 



Som nämndt är, kom man under försöken med utrotnings- 

 medel mot den amerikanska sädesknäj^paren att lära känna gån- 

 gen af hans utveckling i de stadier, som förut blifvit föga 

 uppmärksammade, nämligen pupptillståndet samt närmaste tiden 

 därefter. Man fann, att den fullvuxna larvea nedgår djupare i 



