TRYBOM, F.: IAKTTAGELSER OM BLASFOTINGAR. 5 1 



dess verkliga stamtillhåll, jag menar vårbrodden (Anthoxanthum 

 odoratuni). Redan i maj, då detta gräs är nära att: börja eller 

 börjat blomma, finner man i dess öfre bladslidor icke blott ut- 

 vuxna honor och inne i slidan lagda ägg, utan äfven larver (så 

 t. ex. Apti7iothrips sty lifer a 1893 den 24 maj vid Tranbygge i 

 Upland). I enstaka fall träfifar man äggen i nedre delen af det 

 öfre bladets skifva. De äro omkring 0,25 m. m. långa samt 0,1 

 m. m. i största genomskärning. I Stockholmstrakten träffades 

 både Aptinothrips rufa och stylifera å vårbrodden i slutet af 

 maj. Larver, puppor och utvecklade honor — i de flesta fall af 

 A. stylifera — förekommo sedan allt jämt tillsammans å detta 

 gräs, där jag reste fram. Då det i slutet af juli i Småland var 

 öfvermoget, men likväl hade bladslidorna delvis gröna, funnos 

 i dem fortfarande alla utvecklingsstadierna. I Avena-arterna. 

 började Aptinothrips uppträda, då vippan först bröt fram ur 

 slidan. Så träffades båda de här nämnda arterna å knylhafren 

 (Avena elatior) vid Oskarshamn den 10 juni. I sent uppvuxna 

 strån af timotej förekommo alla utvecklingsstadierna — Aptino- 

 thrips stylifera talrik, rufa fåtalig — i medlet af sept., exem- 

 pelvis vid Munkedal i Bohuslän. Den i nov. var AptinotJirips 

 den enda blåsfoting, jag träffade (detta vid Finspång i Öster- 

 götland) samt likaledes i slidorna af sent uppvuxna, ej till blom- 

 ning hunna timotejstrån. Frosten hade emellertid då dödat in- 

 sekten (fullvuxna honor) därstädes. 



Att kunna afgöra, huru många generationer af Aptinothrips^ 

 som på en sommar efterträda hvarandra ute i det fria, är under 

 nämnda förhållanden, då alla utvecklingsstadierna nästan jämt 

 uppträda samtidigt, ingalunda lätt. 



Endast vid Sunnaryd i Småland iakttog jag, att Aptino- 

 thrips-\3Lï\ç.r så sårat stjälken strax ofvan öfre ledknuten hos 

 vårbrodden, att den var borttorkad eller märkbart vissnad. 

 Detta gräs synes eljest hafva en synnerlig förmåga att motstå 

 nämnda slags åverkan, eller kanske rättare — att Aptinothrips 

 för å detsamma i hufvudsak ett annat lefnadssätt och lefver som 

 Livwtiirips denticornis på våra sädesarter: äter klorofyllkorn och, 

 som man har allt skäl antaga, cellsaft, protoplasma, stärkelse 

 o. s. v. ur bladslidornas väfnader. Man ser mycket ofta dess 

 larver samt äfven utvecklade honor med delvis grön abdomen — 



