52 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 894. 



grön af sväljda klorofyllkorn. Lindeman har om sin Limothrips 

 secalina anfört, att larver och puppor »blott nära sig af sädes- 

 plantornas safter», men dock — liksom jag — vid undersökning 

 af tarminnehållet iakttagit »en tjockflytande massa med gröna 

 klorofyllkorn ;•>. 



Det är Aptinotlirips stylifera, som man hos oss åtminstone 

 i 9 fall af 10 träffar först på vårbrodd och sedan på andra gräs, 

 till och med på dem, hvilka hålla sig friska och saftiga långt 

 in på hösten. Emellertid fann jag, som nämndt är, äfven A. ruf a 

 såväl i maj (i Upland) som i medlet af sept, (i Bohuslän), En- 

 dast vid det ofta nämnda Sunnaryd var den senare arten för- 

 härskande. 



Inom öfre bladslidan af våra sädesarter har jag visserligen 

 också allt emellanåt träffat Aptinotlirips, men aldrig förmärkt, 

 att den där förorsakat öfverstjälkens, axets eller vippans viss- 

 nande. 



Vissa gräsarter äro på sätt, hvilka man har lättare att förstå, 

 skyddade mot blåsfotingarnas angrepp. Jag har sålunda i maj 

 och juni förgäfves sökt dessa insekter t. ex. på vårfryle (Luzula 

 pilosa), växande bland mycket angripen vårbrodd. Deras vanliga 

 uppehållsplats — mellanrummet mellan öfre bladslidan och stjäl- 

 ken — är ju ock hos vårfrylen väl skyddad genom hårigheten 

 vid bladsnärpet. Ett annat, som mig synes, långt egendomligare 

 skydd i detta afseende observerade jag vid Södertelje i början 

 af sistlidna september. Den tiden hafva de innanför gräsbladen 

 lefvande blåsfotingarna icke så många, fortfarande saftiga blad- 

 slidor att välja på; jag träffade gröna kafvelhirsen (Setaria viri- 

 dis) med något utbuktade, friska, dels helt gröna (på stånd af 

 6 till 15 centimeters höjd), dels i rödbrunt stötande bladslidor 

 (stånd af 20 till 45 cm:s höjd) och trodde mig i dem ej behöfva 

 förgäfves söka mina blåsfotingar. Men i de gröna slidorna var 

 tomrummet helt och hållet, i de rödbrunaktiga endast med undan- 

 tag af få samt på ett helt kort stycke längst upptill fylldt af små 

 jord- och sandpartiklar. Detta lade påtagligen hinder i vägen 

 för blåsfotingarna att vistas och förflytta sig, där de eljest bruka 

 träffas i mängd. Endast längst upp i en eller två slidor, på 

 stora, rödbruna strån, fann jag tillsammans 2 utvuxna PJilœo- 

 thrips och en liten larv. 



