LAMPA, S.: SMÄRRE UPPSATSER. 6 1 



om hon hos oss gjort så stor skada, att det väckt landtmännens 

 uppmärksamhet. Emedan han känner, att hon uppträdt i Dan- 

 mark och där i några trakter anställt icke så liten förödelse, 

 lånar han ur en dansk skrift de upplysningar, som lämnas rörande 

 hennes lefnadssätt samt om skydds- och utrotningsmedlen. Lek- 

 tor H, fick dock före sin bortgång det bästa tillfälle att själf 

 på Gotland bevittna en hvetemygghärjning i medio af åttitalet. 

 Detsamma var förhållandet med mig 1887. Angående de iakt- 

 tagelser, jag haft tillfälle att göra då och sedermera, äro med- 

 delanden lämnade uti berättelserna till Kongl. Landtbruksakade- 

 mien för nämnda år, äfvensom för 1888 och 1889 (otryckta), samt 

 årsberättelserna till Kongl. Landtbruksstyrelsen för 1890—92, 

 hvilka tryckts uti Styrelsens egna »Meddelanden», som spriddes 

 uti 300 exemplar, samt i Entomologiska Föreningens båda publi- 

 kationer: »Ent. Tidskrift» och »Uppsatser i praktisk entomologi». 

 Af »Uppsatserna» utdelas 300 ex. kostnadsfritt, och lika många 

 äro tillgängliga i bokhandeln. En längre uppsats om hvete- 

 myggan, åtföljd af en färglagd tafla, är dessutom införd i nämnda 

 Tidskrift för 1891, sid. 113. 



En observation, liknande brefskrifvarens förlidet år, gjorde 

 äfven jag på Gotland 1889, nämligen att dessa myggor då voro 

 så sällsynta där, att knappast ett enda exemplar kunde vaise- 

 blifvas under svärmningstiden. Detta förhållande tillskref jag då 

 den starka och ihållande torkan under maj och förra hälften af 

 juni, hvilken, åtminstone på styfvare jord, i hög grad hindrade 

 eller försenade larvernas förflyttning från ett djupare liggande 

 jordlager till ytan, där de måste undergå förvandlingen till pup- 

 por, om de sedermera utkläckta, fullbildade myggorna skola 

 kunna framträda ofvan jord. Det skulle på grund häraf vara 

 intressant att veta, om väderleken i nordvästra Skåne under för- 

 lidet år varit lika beskaffad som på Gotland 1889, Det synes 

 dock som om myggornas tilltagande i mängd skulle kunna gå 

 fram och tillbaka år efter år, utan att väderlekens inflytande 

 kan helt och hållet anses som orsaken därtill. Naturligtvis spela 

 parasiterna härvidlag en icke obetydlig rål. Redan året efter 

 myggornas så hastiga aftagande på Gotland, d. v. s. 1890, växte 

 antalet skadade hvetekorn vid Skäggs till 20 procent; 1891 kom 

 jag ej i tillfälle att undersöka hvetet på ön, men väl 1892. Då 



3 



