196 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1894. 



fjälltrakter samt angränsande delar af Norge var reskassan täm- 

 ligen knapp, så att en färd med häst icke var att tänka på; men 

 det nedslog icke den ifrige forskarens mod — någon bekvämlighet 

 hade han icke varit van vid. Hvad gjorde Thedenius då? Jo, 

 han köpte sig en liten lätt dragkärra, i hvilken han lastade först 

 och främst gråpapper och några tunna brädskifvor till växternas 

 pressning, och vidare lade han på kärran en rökt skinka och en 

 påse med spisbröd — det var hela provianten — och han bru- 

 kade tala om, att hans måltider, hvilka han alltid intog vid nå- 

 gon källa eller klar fjällbäck, naturligtvis bestodo enbart af bröd 

 och skinka samt källans vatten till dryck; endast undantagsvis 

 vankades mjölk. Skinkan var hårdt rökt och således rik på kreo- 

 sot genom rökningen, och detta inpregnerade slutligen så starkt 

 hans kropp, att hans svett luktade kreosot. Lasten å hans drag- 

 kärra ökades allt som oftast med vikten af hans stöflar, hvilka 

 han sparade då han vandrade en körväg fram. 



Hans andra resa till fjälltrakterna gjordes med rikligare res- 

 kassa, och han behöfde då icke vandra barfotad och själf draga 

 lasset. Men eget åkdon hade han dock. Han köpte nämligen 

 en simpel kärra med träfjädrar och på densamma lastade han de 

 förnödenheter, som han behöfde för bevarandet af de botaniska 

 skördarna, och han satte sig själf på kärran samt lät en Skjuts- 

 polle utgöra dragkraften. 



Sedan Thedenius blifvit anställd som lärare i naturalhistoria 

 vid Stockholms Gymnasium, blef det ett helt annat lif i detta 

 studium vid nämnda läroverk och han^ som höll ungdomen kär, 

 vann dess varma kärlek i gengäld. 



Detta skildras af en bland hans forna lärjungar, som deltog 

 i hans begrafning, i ett samspråk med den välkände signaturen 

 »Ture» på följande hjärtliga sätt: »Du må tro,» säger han till 

 Ture, »att det vardt något ovant för oss gymnasister, som förut 

 bara några veckor om året läst en smula botanik. Det hade 

 varit för gubben Wikström, som nog också var en hedersman, 

 men föga lämplig till lärare. För honom gjorde vi bara spek- 

 takel. Men så kom Knut Fredrik Thedenius och ryckte upp 

 läroämnet, och då vardt det annat af naturkunnigheten.» »Han 

 var väl sträng, han,» frågade Ture. »Nej, ofantligt snäll,» gen- 

 mälte den forne lärjungen. — »Så-å, då skojade ni naturligtvis 



6 



