SANDAHL: KNUT FREDRIK THEDENIUS f. 1 97 



med honom,» tillade Ture. »Ne-hej, du! Vi skojade mindre 

 för honom än för någon annan lärare. Han var kunnig och för- 

 mådde meddela sina kunskaper, men alls ingen pedant. Därför 

 tyckte vi om honom och voro uppmärksamma, och så gick det 

 släkte efter släkte på gymnasium och se'n i norra latin. The- 

 DENius höll i uti det längsta, och med gamla lärjungar sällska- 

 pade han gärna. Jag besökte honom ofta i hans lilla hus vid 

 Kvarngatan (numera Artillerigatan), i hvars tillhörande lilla vackra 

 trädgård han själf flitigt sysslade ,och inflyttade många hundratal 

 buskar och sällsynta växter, hvilka trifdes så väl under hans kär- 

 leksfulla vård. Den täcka tillflyktsorten med sitt lusthus, sina 

 sköna fruktträd och rika blomstersängar var en af de sista på 

 Ladugårdslandet. Nu står där i stället en stor hyreskasern med 

 nutidsanspråk, och det har känts rent af hjärtslitande för hvarje 

 blomstervän, att den Ijufliga lustgården är borta för alltid. Han 

 tillade sedan, den gamle lärjungen, då han följde den med fagra 

 blommor täckta gamle botanistens kista. »Det är icke någon 

 lämplig dag i dag för den, som var blommornas vän, ty det 

 snöar och stormar ju alldeles hiskligt, icke en sådan härlig vår- 

 dag, som det alltid var, då vi pojkar gingo ut och botaniserade 

 med Thedenius, men det var kanske därför, att vi då hade sol 

 i hjärtat.» 



Den som tecknat denna runa har haft den lyckan att flera 

 gånger få åtfölja Thedenius i)å hans botaniska utflykter med de 

 talrika lärjungarna, och minnena af hans vänliga, ofta stilla hu- 

 moristiska och alltid lärorika umgänge skola oförgängligen stå 

 klara i min erinring. 



Thedenius var mest känd af allmänheten såsom »den gamle 

 botanisten», och det är nog en sanning, att hans lifsgärning före- 

 trädesvis rörde sig inom växtvärldens område, men han var till- 

 lika en god entomolog redan från yngre år. Såsom bevis härför 

 kan nämnas, att på första sidan af den första dagboken, eller 

 anteckningen för den i januari 1835, anföres följande iakttagelse: 

 Med anledning af ett starkt töväder nyårsaftonen och regn under 

 natten, så hade den ringa snö, som förut fallit, »bortsmält och 

 marken var nästan alldeles bar», och Th. gick ut till skogen 

 »för att se huru mossorna befunno sig efter den oväntade vår- 

 väderleken». Under vägen fann han i ett dike, där vatten sam- 



