2IO ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 894. 



vistelseort. Dessa enorma massor måste således hafva utvecklat 

 sig i själfva de trakter, där de blifvit observerade, och kunna 

 icke jämföras med de härnadståg, som företagas af sträckgräs- 

 hoppor och andra flyttande insekter, hvilka uppsamla individer, 

 ofta födda på långt afstånd från hvarandra. 



Hvilka vapen hafva vi nu för att kämpa mot en dylik 

 landsplåga? 



Med kännedom om själfva lefnadssättet hos ållonborren så- 

 väl i larvstadiet som då den är fuUbildad insekt, kan man föga 

 räkna på rent naturliga verkningsmedel, såsom köld, ihållande 

 regn, o. d. för att begränsa inkräktarnas antal. En del kött- 

 ätande djur tillgripa ållonborren som föda, vare sig som larv 

 eller imago. Man har upprepade gånger såsom ållonborrens fien- 

 der anfört de stora caraberna bland insekterna; några reptilier 

 och amfibier; mullvaden, näbbmusen, vesslan, räfven, gräfsvinet, 

 vildsvinet etc. bland däggdjuren; kråkan, korj^en, kajan, råkan, 

 törnskatan, staren m. fl. bland fåglarna. Jag tror, med Olivier, 

 att man särskildt bör omnämna nattskärran (Caprimulgus euro- 

 p(rHs), hvilken är tämligen allmän i södra och mellersta Sverige 

 och Norge. Hon ankommer hit i maj månad, ungefär samtidigt 

 med första framkomsten af ållonborrarna, hvilka hon förtär i 

 betydande mängd. En dylik fågel, som dödades i närheten af 

 Vincennes utanför Paris, hade ej mindre än 14 hela ållonborrar 

 i sin mage. 



Ållonborren är en af de insekter, som oaktadt mängden af 

 individer och olikheten af de omgifningar där dessa lefva, endast 

 har ett relativt ringa antal parasiter. Det är emellertid öfver- 

 drifvet att påstå, det man ej känner till någon enda, hvilket man 

 rätt ofta får höra. Audouin, des Cars, Grube m. fl. hafva se- 

 dan långt tillbaka hos ållonborrelarven iakttagit tillvaron af tråd- 

 maskar {Nematodes) af släktet Mermis. Det är äfven i ållonbor- 

 rens och andra skalbaggars larver som hakmasken, Ecliinorhyn- 

 chus gigas Goeze, lefver som parasit under sitt första larvsta- 

 dium; såsom fullt utbildade lefva maskarna af denna ordning där- 

 emot endast i tarmkanalen hos ryggradsdjur, och E. gigas före- 

 kommer rätt allmänt i svinets tunntarm. »Alla dessa intestinal- 

 maskar äro dock», säger Laboulbène, »vandringsparasiter, som 

 endast begagna larverna som tillfälliga värdar, hvilka de icke 



4 



