GRILL, C, ISARIA DENSA (lINK) FRIES. 217 



föremålet i fråga. Hvad nu särskildt angår ållonborresvampen, 

 så känna vi ännu ej till den i dess fullt utvecklade tillstånd, då 

 den antagligen tillhör Cordiceps eller ett släkte, som står nära 

 Hypocreaceernas familj. Det är i detta fall brukligt att utmärka 

 svampen i fråga med namnet på det mest utvecklade stadium af 

 densamma man känner. Prof. Giard har äfven tillämpat denna 

 regel, utan hvilken det ej skulle kunna existera någon rationell 

 nomenklatur för denna grupp af svampar, som ännu med rätta 

 benämnas Fiingi imperfecti. 



Hvad angår åldern hos de larver, som man funnit angripna 

 af svampen, så synes dét som om detta skett först då de blifvit 

 fullt utväxta. Vi hafva ofvan antydt, att det är på ett djup af 

 20 — 35 cm. på hvilket svampen bäst utvecklar sig, och det är 

 endast de äldre larverna, som gå så djupt, under det de yngre 

 hålla sig närmare jordytan. 



Men som vi förut hafva sagt, det är ej endast larven som 

 angripes af svampen, utan äfven själfva ållonborren, och ofta synes 

 denna vara utsatt för en fullkomlig epidemi. Då finna vi ka- 

 davren ej endast nere i jorden, utan äfven bland mossan vid 

 trädrötterna eller spridda här och där bland gräset i skogsbrynet. 

 Utaf flera skäl synes det osannolikt att besmittningen sker från 

 ållonborre till ållonborre. Om man på något ställe träffar ka- 

 daver i massa, så beror detta antagligen på, att jorden på denna 

 trakt är uppfylld med sporer af Isaria i följd af föregående 

 epidemi, som rasat bland larverna. Ett visst antal larver undgår 

 naturligtvis alltid smittan och öfvergår till puppa. Denna, som 

 nu skyddas af en mera tjock och fast hud, slipper vanligen ifrån 

 den dödande svampen; men vid öfvergången till fuUbildad insekt, 

 just då det nybildade omhöljet blir befriadt från puppskalet och 

 ännu ej hunnit hårdna, är djuret lätt utsatt för svampen. Smittan 

 kan äfven ske under de sex à sju månader^ som ållonborren till- 

 bringar i jorden efter sin sista förvandling, eller under den rätt 

 långa och mången gång besvärliga väg den har att tillryggalägga 

 för att nå jordytan. Under denna vandring genom en jord, som 

 är uppfylld med sporer, blir hvarje andhål en port, hvarigenom 

 parasiten kan intränga. Sålunda anser prof. Gi.'^rd sig kunna 

 förklara den epidemi bland fullbildade ållonborrar i skogen vid 

 Meudon utanför Paris, hvartill han själf i juli 1892 var vittne. 



Entomol. Tidskr. Arg. 15, H. 3 (1894). 11 I c 



