232 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1894. 



Om mullvadssyrsan. I en gammal jordbruksbok (Ade- 

 lichen Land und- Feld-Leben, af Wolff Helmhard, Herre till 

 Hohberg, Friherre. Nürnberg 1701) finner man en uppgift Om 

 mullvadssyrsan, Gryllotalpa vulgaris, hvarur följande må hämtas: 

 »Detta skadedjur är icke bekant öfverallt, och lycklig är den 

 trakt, där man icke vet något om detsamma. Det är ett skad- 

 ligt och fördärfligt djur för trädgården, hvilket under jorden an- 

 griper växterna och uppäter dem. — — — — — — ■ — — 



Herr de Serres omnämner, att om man i trädgården sår 

 hampa intill sängarna, tåla de s. k. jordkräftorna icke lukten, utan 

 fly bort därifrån, hvarföre tillrådas att trädgården delas i 4 eller 

 6 delar, hvaraf årligen en del odlas med hampa.» 



I anledning af denna uppgift försöktes medlet på 1850-talet 

 i en trädgård i Halland, där skadedjuren förefunnos i sådan 

 mängd, att all odling af grönsaker nästan måste upphöra. Under 

 två år efter hvarandra odlades öfver hela köksträdgården hampa 

 med den påföljd, att mullvadssyrsorna aldrig sedan visat sig där. 

 Om det nu var till följd af hampodlingen eller af annan orsak 

 som insekten försvann, torde blifva svårt att med säkerhet afgöra, 

 men det kunde ju vara skäl, att där sådana finnas, göra ytter- 

 ligare försök med hampodling, möjligen kan sådan odling äfven 

 bidraga till att fördrifva andra skadeinsekter. 



Ang. L— s. 



Tribolium confusum Duv., en för Sverige ny skalbagge, 

 har jag under vinterns lopp anträffat här i Stockholm både som 

 larv och fullbildad. Den står nära den hos oss förut kända T. 

 ferrugineuni Fabr., men skiljes lätt från denna därigenom, att 

 antennerna småningom tilltjockna mot spetsen, under det ferru- 

 gineuni har deras tre sista leder afsatta till en klubba. Båda 

 arterna lefva företrädesvis i bagerier, kvarnar o. d., men hafva 

 äfven någon gång blifvit tagna under barken på gamla träd. 

 Tribolium confustmi är förut känd från södra Europa, och går 

 upp till Berlin, samt i västra Europa ända upp till Manchester i 

 England. Som den tyckes godt fortplanta sig här, få vi anse den 

 införlifvad med vår svenska fauna, äfven om vi ej hälsa den väl- 



I 



