238 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 894. 



namnes bihanget, och saknas endast hos de två sista grupperna, 

 ehuru det hos andra kan vara ganska litet. Vingarna äro vid 

 basen ofta tämligen breda, bakvingarna oftast bredare än fram- 

 vingarna, men hos sista gruppen äro de däremot vid basen myc- 

 ket smala samt utvidga sig först ett stycke från denna, hvarför 

 de hos denna grupp sägas vara skaft a de. Vingfälten bakom 

 hvarje längdnerv benämnas efter den närmast framom hvartdera 

 varande nerven. 



De grupper, som hittills antecknats såsom träffade på vår 

 halfö och tillhörande denna familj, särskiljas lätt enligt följande 

 öfversikt, där de uppgifna karaktererna gälla endast för våra 

 arter. 



I, Bakvingarna med tydligt och starkt utveckladt bihang, och deras triangel 

 skild frän diskfäUet genom mellanliggande celler (vingarna ej skaftade). 



A. Vingarnas metacarpalgren enkel, alltid ogrenad; de främre utan tvär- 

 nerver i radialfältets första tredjedel närmast utanför nodtdus; de bakres 

 triangel till formen olik de främres; underläppens sidoflikar utan tand 

 och bihang Libellulina. 



B, Vingarnas metacarpalgren nästan alltid tvågrenig ', de främre med tvär- 

 nerver i hela radialfältet ända från ftodulus; de bakres triangel till 

 formen merendels lik de främres; underläppens sidoflikar med tand och 

 bihang. 



1. Ögonen på hjässan vidt skilda från hvarandra eller blott i en punkt 

 sammanstötande; det lilla vingfältet närmast framför triangeln utan 

 tvärnerv Gomphina. 



2. Ögonen på hjässan hopstående till en längre eller kortare del; det 

 lilla vingfältet närmast framför triangeln med tvärnerv /Eschnina. 



II. Bakvingarna utan tydligt bihang. (Underläppens sidoflikar med tand och 

 rörligt bihang, framvingarna utan triangel.) 



A. Vingarna ej skaftade, utan trapezförmig cell invid diskfältet; de främres 

 costalfält med talrika tvärnerver mellan basen och nodnlus. Calopterygina. 



' Selys Longchamps säger i sin Fn. Neur. de l'Asie Sept. p. 37, att 

 denna gren skulle hos yE. coernlca nästan alltid vara odelad, men på alla 

 expl., som förf. undersökt, och dessa äro ej få, har den alltid varit tvågrenig, 

 dock är oftast den bakre grenen mycket finare än den främre. Sådan är den 

 också hos arterna af det gamla släktet Gotnphns. Endast hos O. forcipatus 

 har förf. någon gång funnit den helt och hållet saknas, eller mer eller mindre 

 försvinna bland vingens små celler, likväl är den oftast äfven hos den arten 

 ganska tydlig, men som hos öfriga till samma fordna släkte hörande arter 

 finare än den främre grenen. Hos Cordukgaster åter äro båda grenarna lika 

 grofva och mycket längre, än hos de andra till gruppen hörande arterna. 



