ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1894. XXIII 



ningar, som här ifrågakomma, få säga några ord om, huru sta- 

 tionen måste vara inrättad, för att motsvara sin bestämmelse. 



Hvad först beträffar den personliga arbetskraften vid statio- 

 nen, så är det naturligtvis af största vikt, att föreståndaren är 

 en person, som är fullt duglig för sitt kall. Då det således for- 

 dras ej allenast, att han skall äga goda kunskaper i alla grenar 

 af entomologien, som är zoologiens mest omfattande afdelning, 

 men det oaktadt nästan alldeles försummas vid våra universitet, 

 samt äfven hafva insikter i laiidtbrukets_ viktigaste delar och kän- 

 nedom om kulturväxterna samt ägna hela sin tid och kraft at 

 sin befattning — om sommaren skall han göra iakttagelser och 

 om vintern studera sitt ämne teoretiskt samt författa berättelser 

 och afhandlingar — synes det oss vara ovedersägligt, att staten 

 ej har någon utsikt att till denna befattning erhålla fullt kom- 

 petent person, såvida lönen ej är lämpad därefter och ej under- 

 stiger den summa, som af Kongl. Landtbruksakademien föresla- 

 gits. Att vidare stationen helt enkelt skulle blifva betydelselös 

 ock staten kasta bort sina pengar i onödan, ifall ej vid förestån- 

 darens sida ställes en assistent, framgår så tydligt af det, som 

 Kongl. Landtbruksakademien och Hushållningssällskapens ombud 

 anfört, och är så klart för hvarje sakkunnig, att vi här ej vilja 

 spilla några vidare ord därpå. 



De anslag, som i öfrigt begärts för stationens grundläggning 

 och drift, synas äfven de svårligen i nämnvärd grad kunna in- 

 skränkas, utan att stationens verksamhet däraf skulle lida. 



Entomologiska Föreningen finner sig därföre hafva full an- 

 ledning att äfven med afseende på anslagen för stationen in- 

 stämma i det förslag, som uppställts af Hushållningssällskapens 

 ombud och som något öfverstiger det af K. Landtbruksakademien 

 uppställda förslaget och detta så mycket hellre, som hon är öfver- 

 tygad om, att det för sakens egen skull är bättre att ingen sta- 

 tion kommer till stånd än en sådan, som redan från första stund 

 är oduglig. 



Det kan också ej ett ögonblick betviflas, att statsmakterna, 

 då de en gång fått ögonen öppna för de intressen, som här sta 

 på spel, skola behjärta sakens betydelse och befinnas villiga att 

 därför anslå behöfliga medel. Det förefaller snarare förunderligt, 

 att det kunnat dröja sa länge, innan frågan blifvit löst, helst då 



