2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 895. 



därför då inskränkas till uppfödandet af sådana kvarvarande 

 larver, som uppehöllo sig i senapsblommor, samt iakttagandet 

 af deras sista förvandlingsstadier m. m. Fortsatta och nya iakt- 

 tagelser blefvo således nödiga, synnerligast som åtskilliga andra 

 skadeinsekter upptäcktes på kvarvarande rapsplantor, hvilkas art 

 och utveckling för tillfället ej kunde utredas. 



Är 1893 erhöll jag därför åter uppdrag att besöka raps- 

 fälten på Gotland och hoppades denna gång få observera skade- 

 djuren under hela sommarens lopp. Första generationen, d. v. s. 

 afkomman efter de skalbaggar, som öfvervintrat från föregående 

 år, iakttogs noga från maj till början af juli, under alla utveck- 

 lingsstadierna, men efter denna tid inträffade det oväntade för- 

 hållandet, att ingen andra eller sommargeneration kom till stånd. 

 Åtminstone anträffades inga larver till densamma intill slutet af 

 augusti. Detta berodde möjligen därpå, att den under sommaren 

 rådande torkan hindrade skadade rapsplantor från att slå ut nya 

 blommor samt vildsenapsplantornas framkomst och blomning,, 

 hvarigenom lämplig föda för en ny larvgeneration kom att nästan 

 helt och hållet saknas. Nu framställde sig själfmant den frågan : 

 skola de i början af juli fullt utvecklade skalbaggarna kunna 

 lefva ända till slutet af maj nästkommande år för att då på van- 

 ligt sätt fortplanta sig? Detta spörjsmål kunde naturligtvis ej 

 besvaras förr än längre fram. Visserligen medfördes ett stort 

 antal lefvande rapsbaggar till Stockholm, men att inne i bonings- 

 rum kunna uppfylla de villkor, som erfordras för att under den 

 långa vintern hålla dem vid lif, blef naturligtvis omöjligt. För 

 min del betviflade jag dä, att dessa insekter kunde lefva en så 

 lång tid, hvilket äfven antyddes i den föregående årsberättelsen; 

 men jag vågade dock ej tillråda ett fortsatt odlande af raps vid 

 Skäggs följande år, och detta var enligt senare vunnen erfarenhet 

 kanske välbetänkt nog. 



Den största skadan å rapsen 1893 förorsakades dock ej af 

 rapsbaggen, utan af andra insekter, förnämligast den blygrå raps- 

 vifveln {CetitorJiynchus Assiinilis Payk.), och det var hufvud- 

 sakligen med anledning af denna skalbagges förhärjande upp- 

 trädande, som jag ansåg mig böra tillråda rapsodlingens upp- 

 hörande under något år i trakten af Martebo myr. Huru länge 

 ett sådant uppehåll borde fortfara, var dock omöjligt att afgöra 



