6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1895. 



blifva ett besvärligt ogräs. Detta förekoms dock just genom 

 rapsbaggarna, som i millioner öfvervintrat och efter uppvak- 

 nandet pä våren med glupande aptit kastade sig öfver raps- 

 stånden, så att ej en enda skida kom till utveckling. Ifall någon 

 äggläggning till äfventyrs ägt rum å dessa plantor, blefvo sedermera 

 larverna dömda till undergång i brist på föda. Detta var ju i och 

 för sig en glädjande omständighet; men skalbaggarna själfva gingo 

 därför ej under, utan flyttade från myren, då födoämnen tröto, 

 till närbelägna åkrar och trädgårdar, hvars blommor fingo till- 

 släppa sitt frömjöl till deras uppehälle. Lika litet nu som före- 

 gående år kunde dock ägg eller larver upptäckas i andra än 

 korsblommor {Cruciferœ). 



Denna brist på rapsblommor till föda och lämpliga ägg- 

 läggningsplatser syntes ansenligt fördröjt vintergenerationens för- 

 svinnande 1894, oaktadt väderleken på våren medgaf ett mycket 

 tidigare framträdande än året förut, då detta skedde den 24 maj 

 samt precis samma datum som 1892. Ar 1893 försvunno skal- 

 baggarna efter fullbordad äggläggning omkring den 8 juni, men 

 1894 visade de sig talrika i trädgården vid Skäggs ända in i juli, 

 hvarefter de så småningom minskades till antal på den där 

 växande engelska senapen, hvilken nu började afsluta sin blom- 

 ning. Det är en ingalunda ovanlig företeelse bland insekter, att 

 en hindrad parning eller äggläggning förlänger deras lif. För- 

 liden sommars envisa torka medförde samma verkan som året 

 förut (1893), nämligen att ingen sommargeneration syntes komma 

 till utveckling. Af allt detta synes som om skalbaggarna borde 

 blifva fåtaliga år 1895, hvilket dock icke utan en längre er- 

 farenhet kan med full säkerhet bestämmas. Emellertid torde man 

 ännu med fullt fog kunna påstå, att utrotandet i åkrarna af vild- 

 senap och andra korsblommiga växter borde blifva ett af de 

 kraftigare medlen till rapsbaggarnas hållande i schack. 



I trädgården vid Skäggs voro några mindre jordstycken 

 besådda med frö, både af den å Gotland vanliga senapen {Si- 

 napis Nigra) och den hvita engelska {Sinapis Alba). Innan 

 åkersenapen högst sparsamt började blomma, var denna trädgård 

 det enda ställe i närheten, där rapsbaggarna kunde få tillfälle 

 att lägga ägg. Från myren till trädgården hade de en till två 

 kilometers väg, men denna distans hindrade dem ej ifrån att 



