lampa: berättelse till landtbruksstyrelsen 1894. 19 



stor utsträckning i trakten omkring det under anläggning varande 

 sockerbruket vid Karpalund, något öfver en half mil från Kri- 

 stianstad. Vid min ankomst till Skåne den 1 1 september hade 

 redan för längesedan alla spåren efter dessa skadeinsekter för- 

 svunnit, och betorna voro här liksom på Gotland utmärkt vackra 

 samt lofvade en riklig skörd. Den enda skadan jag kunde märka 

 bestod i gula fläckar på ett och annat blad, hvilka antagligen 

 förorsakats af en rostsvamp. Betorna syntes ej lida någon olä- 

 genhet häraf, åtminstone icke under den tid jag uppehöll mig i 

 trakten. Mitt förnämsta göromål under den korta vistelsen inom 

 ifrågavarande län inskränktes följaktligen till att skaffa mig un- 

 derrättelser om, hur jorden blifvit beredd före betsådden, samt 

 att i tidningarna lämna råd rörande de skadeinsekter, som antag- 

 ligen förr eller senare komma att visa sig på betfälten. Då 

 således intet vidare förelåg att undersöka och iakttaga rörande 

 resans ändamål, återvände jag till Stockholm den 24 september. 

 Uppgifter rörande jordens beredning etc. torde lämpligast kunna 

 lämnas i berättelsen för 1895, då det är antagligt, att en andra 

 resa till Skåne kommer att äga rum och detta af ännu ett skäl, 

 nämligen den då inträffande ållonborresvärmningen. 



Som vanligt vill jag nu anföra något rörande andra skade- 

 insekter samt deras uppträdande under året och börjar då med 

 de i södra Sverige ytterst besvärliga 



Ållonborrarna. Under vistelsen i Färlöf i Kristianstads 

 län, förekom i platstidningarna en artikel af högst märklig be- 

 skaffenhet, hvilken nödgade mig att efter bästa förstånd offent- 

 ligen uttala äfven mina egna åsikter om den sak, hvarom fråga 

 var. Man fick nämligen genom nämnda tidningar del af en 

 .skrifvelse till länets landsting från mältaren Lars Persson i 

 Simbrishamn, hvari han påstår sig hafva funnit ett ofelbart och 

 billigt medel mot ållonborrelarverna. Skrifvelsen är sådan, att 

 den kanske borde förvaras åt eftervärlden, hvarför jag tager mig 

 friheten att här ordagrannt upprepa densamma. Författaren säger: 

 »Mina många och envisa forskningar under de sista fem åren ha 

 emellertid fört mig allt längre fram mot frågans lösning, och nu 



