lampa: berättelse till landtbruksötyrelsen 1894. 23 



Redan det föregående året visade sig här bladlöss à ett mindre 

 stycke af fältet, men dessa gjorde helt obetydlig skada, emedan 

 hafren afslogs grön till foder. Ar 1887 blef hafren på båda 

 jordstyckena angripen, oaktadt de voro skilda åt genom en 200 

 fot bred skogsremsa. Bladlössen voro talrikast där 16 — 18 tunnor 

 kalk användts som gödningsmedel, äfvensom å sådana fläckar, 

 iivarest aska legat, men mindre talrika där blott 10 — 12 tunnor 

 kalk enbart begagnats. Man antog i orten, kanske ej utan grund, 

 att bladlössens starka förökning från ena året till det andra be- 

 rodde därpå, att jorden under den föregående vintern icke varit 

 kälad. 



Några vidare underrättelser erhölls ej sedermera hvarken om 

 denna eller någon följande härjning, hvadan det är troligt, att 

 skadedjuren försvunno lika hastigt som de kommo, utan att 

 några kraftåtgärder blefvo vidtagna från boställsinnehafvarens sida. 



Bland de många exemplar af bladlöss, som erhöllos från 

 Hall, voro flera döda, liksom uppblåsta och omgifna af ett 

 fastare skal, och på bakkroppen befann sig ett litet rundt hål. 

 De hade således varit angripna af parasiter, som utgått genom 

 denna lilla öppning. Andra voro uppsvällda, gråbrunaktiga samt 

 öfverdragna med en luden päls och följaktligen dödade genom 

 någon mögelsvamp. Härigenom kunde man hysa den förhopp- 

 ning, att härjningen uppnått sin höjdpunkt och härefter skulle 

 aftaga eller kanske helt och hållet upphöra. 



Ett par åtgärder ansåg jag mig dock böra föreslå för att 

 man skulle komma parasiterna till hjälp. Den ena af dessa be- 

 stod uti, att snarast möjligt afslå ärtplantorna och bortföra dem 

 från fältet, för att förstöras, om de ej dugde till foder. Detta 

 kunde möjligen tillgå på så sätt, att de sammanpackades i högar, 

 som täcktes och finge taga hetta, hvarigenom såväl bladlöss som 

 deras yngel blefve dödade. Ju hastigare detta kunde ske, desto- 

 bättre, på det djuren ej skulle hinna krypa bort. Genast efter 

 ärthalmens bortförande borde jorden vältas grundligt med en 

 tung vält samt plöjas till fullt djup, på det att den ohyra, som 

 möjligen funnes kvar à fältet, måtte krossas och begrafvas. Detta 

 förfarande borde medföra god verkan, om det användes i tid, 

 d. v. s. innan den vanligen senare på sommaren uppträdande, 

 bevingade generationen hunnit framkomma, ty sedermera blir 



