34 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1895. 



Första assistenten vid åkerbruksdepartementets entomologiska 

 afdelning i Washington, mr L. O. Howard, besökte tillsammans 

 med mr Fletcher i augusti 1889 de mest angripna platserna i 

 Canada, under en af den sistnämnda förrättad inspektionsresa, 

 och beskrifver äfven de åtgärder, som af guvernementsstyrelsen i 

 Ontario vidtagits. Han säger, att rengöringen skedde mycket 

 grundligt, ty maskiner och alla flyttbara saker fördes ur huset 

 och behandlades med ånga. Väggarna renskrapades och allt 

 löst af trä uppbrändes; dessutom röktes med svafvel inne i 

 byggnaden, och hvarje liten fläck omkring maskinerna utsattes 

 för lågan af en petroleumfackla. 



Mr Howard kom härunder i tillfälle att äfven besöka ett 

 établissement, som var snart sagdt öfverfuUt med skadedjur, ty 

 knappast en s])ringa eller ett litet hål kunde upptäckas, som 

 saknade dylika invånare. i)e små fjärilarna flögo omkring såväl 

 inne i själfva byggnaden som utanför och kommo otvifvelaktigt 

 att utvandra till närbelägna mjölupplag, för att där fortsätta 

 förstörelseverket. 



Den hastighet hvarmed djuren under gynnsamma förhållanden 

 förökas är i sanning förvånansvärd. Såsom ett exempel härpå 

 kan anföras, att i en byggnad af 75 fots längd och 25 fots 

 bredd blefvo alla fyra våningarna under en tid af sex månader 

 så öfverfyllda af individer i alla stadier, att icke allenast red- 

 skap, de minsta vinklar och vrår, utan äfven tak och väggar 

 voro tätt besatta af dem och deras kokongväfnader. Enligt prof. 

 H. Lain DOIS har genom anatomisk undersökning utrönts, att ett 

 enda honexemplar kan i sin bakkropp innesluta ej mindre än 

 678 ägg. 



Hvad utrotningsmedlen beträffar, har man ännu ej på långt 

 när kommit till några fullt tillfredsställande resultat, då ej andra, 

 än en noggrann rengöring af allt, som tinnes inom den förpestade 

 lokalen, äro kända, och äfven detta synes medföra en tämligen 

 osäker verkan. Såväl fjärilns som kokongernas motståndskraft 

 är, efter hvad det tyckes, högst ovanlig hos så små och bräckliga 

 djur, och detta ökar naturligtvis svårigheterna i hög grad. Miss 

 Ormerod föreslår att medelst slang föra het ånga till alla af 

 skadedjuren intagna platser, och detta borde väl kunna uträtta 

 ej så litet, såvida det kan ske nog grundligt. 



