io6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 895. 



med den gamle var ock i ovanlig grad angenämt på grund af 

 hans rättframma, blida väsen och lärorikt genom hans mångsidiga 

 vetande och varma intresse för hvarje gren af biologien. 



])e moderna rörelserna inom vetenskapen följde han visser- 

 ligen på afstånd, men med vaken uppmärksamhet; något som 

 man knappt kunde vänta af en forskare, hvars utbildning faller 

 inom en period, då naturvetenskapen var mer beskrifvande än 

 spekulativ. Med sin klara blick och rätta uppfattning af lifvet 

 i naturen förstod han visserligen, att det fanns något sant i 

 läran om formernas härledning ur andra former, men till någon 

 viss af de gängse teorierna ville han • — liksom kanske flertalet 

 af nutidens entomologer — dock ej sluta sig. 



Vid sin hufvudvetenskap var han fästad med en intensiv 

 hängifvenhet, som gjorde honom arbetet till en vederkvickelse; 

 han bar till naturen den verkliga kärlek, som hos äldre tiders 

 forskare var ett utmärkande drag, men som kanske är mindre 

 vanlig hos den moderna vetenskapens af bekväma laboratorier 

 massvis framalstrade adepter. 



W. hade ett ovanligt godt minne, ej minst för personer och 

 händelser; gärna plägade han framlägga sina intryck af de många 

 vetenskapsmän inom och utom landet, med hvilka han särskildt 

 i yngre år stått i intim beröring. 



Ett framstående drag hos kyrkoherden W. var hans stora 

 anspråks los het. Om sin egen verksamhet talade han föga och 

 då alltid i de blygsammaste ordalag; betecknande är äfven, att 

 han såsom förf. sällan använde ordet y^^. De utmärkelser, hvilka 

 lärda samfund i gamla och nya världen tilldelade honom, för- 

 mådde ej bibringa honom den uppfattningen, att han verkligen 

 uträttat något af stort och bestående värde. På tal om heders- 

 ledamotskapet i »Ent. Soc. of London» plägade han alltid med 

 öfvertygelse bekräfta: »jag hade visst ej förtjänt det». 



Af icke vetenskaplig litteratur intresserade honom mest rese- 

 skildringar, hvilka utgjorde hans vanliga aftonlektyr och hvaraf han 

 i sitt bibliotek under årens lopp hopbragte en ej obetydlig samling. 



Han närde en djup och fast religiös öfvertygelse, men utan 

 pjunk och småaktighet. Ända till sitt 7o:de år predikade han i 

 tva kyrkor hvarje söndag. Mellan honom och församlingarna var 

 förhållandet sällsynt godt, förtroligt och hjärtligt. 



10 



