trybom: iakttagelser om blasfotingars uppträdande. 177 



Vid Ankarsrum i nyss nämnda län fann jag den 8 juni 1892 

 goda exempel på, huru Lim. denticornis uppträder på samt möj- 

 ligen skadar axen af ängskaflen. 



Af 50 från en frodig ängsvall jämnt af tagna, blommande ax 

 saknade 40 hvarje säkert spår af blåsfotingar; många hade dock 

 nedtill några småax förkrympta. I dessa stråns öfre bladslidor 

 saknades också blåsfotingar helt och hållet; i de 10 återståendes 

 öfre slidor funnos dels några honor, dels ett fåtal små larver af 

 Lim. de7iticornis. Tre af de sist nämnda strånas ax hade ned- 

 till 3 till 5 förkrympta småax. Valdes 20 sådana strån ut, som 

 ännu hade åtminstone nedre delen af axet kvar inom öfre blad- 

 slidorna, så visade sig 4 af dessa ax nedtill hafva Vio till V+ af 

 alla småaxen förkrympta, kanske delvis skadade af Limothrips; 

 i alla 4 bladslidorna funnos denna arts ägg — intill 20 stycken 

 — , i tre några honor, just i närheten af axens nedre del. Ett 

 strå med axet inom öfre slidan uppletades, hvars ax å midten till 

 omkring ^/i af längden blott hade kvar småaxens tre blomskaft 

 och själfva blombottnarne samt en och annan y>lodiculay>. Vid 

 det skadade stället befunno sig tvänne lifliga LimothripsAxowox , 

 hvilka jag dock ej lyckades få se äta, gnaga eller pressa mun- 

 nen intill någon del af axen. De kunde ju dock hafva åstad- 

 kommit skadan. Många småax intill det skadade stället saknade 

 fröämnena, mest i de båda inre blommorna. Agnarna voro dock 

 i dessa småax af normalt utseende. A ett annat, utletadt, nyss 

 ur slidan uppskjutet ax hade nära -/s af hela längden mot spet- 

 sen samma skadade utseende, som nyss beskrifvits. I slidan 

 funnos ägg af Limothrips^ men inga blåsfotingar. Till och med 

 å sådana unga ax, som ännu omgåfvos af båda de öfre blad- 

 slidorna, funnos nedtill en del förkrympta eller med betydligt 

 mindre agnar än de öfriga försedda småax. Limothrips-honoxnoi 

 intränga stundom äfven till dessa ax- jag har dock oftast sett 

 den nämnda, så tidigt skedda förkrympningen där dessa insekter 

 ej funnits. 



De ljusa agnarna å de förkrympta småaxen nederst i axen 

 aftaga vanligen regelbundet och jämnt i storlek mot axets bas; 

 längst ned hafva de oftast uteblifvit eller varit så små och svaga, 

 att de fallit af. Detta tyder på, att de lidit af brist på näring 

 eller af andra, missgynnande förhållanden. Emellertid kunna ju 



Entomol. Tidskr. Arg. i6. H. 3(1895). 21 12 



