SPARRE SCHNEIDER: EN ENTOMOLOGISK UDFLUGT. 235 



vi ikke sene med at rüste os til den videre fœrd ; det gjaldt da 

 hovedsagelig proviant for den folgende uge, som vi agtede at 

 tilbringe alene i »Altahus », Per Strömsmos stadselige fiskerbod 

 ved Altevandet, og dertil treengtes også sengklaeder, kogekar, 

 oks etc, som manden og hans œldste sön hjälp os med at bsere 

 op. Veiret var nu bleven ganske tåleligt, men temperaturen var 

 fremdeles så lav, at ingen insekter vovede sig frem, og det var 

 derfor med ret sengstelige fölelser jeg efter etpar timers gang fik 

 öie på Altahus nedenför elveoset og mönstrede de drivende hvide 

 fjelde, hvor vi hovedsagelig skulde söge vört bytte, mens sneen 

 nede i kavlandet var smeltet nassten ganske bort i dagens löb. 

 Eftermiddagen og aftenen benyttede vi til at indrette os koseligt 

 i huset, hugge ved og fiske, det sidste dog med et misligt resul- 

 tat, da el ven var for stor og köld. Dagbogen for den 15 de 

 siger kun: »Kom vi til Altahus; Car abus glabraiusy>, men her- 

 med indieder vi det 2 det kapitel, der vil lade os stifte nsermere 

 bekjendtskab med en helt anden og langt interessantere insekt- 

 verden. 



Altevandet med dets fortsaettelse Leinavand er nœst Rös- 

 vandet den störste indsö i Tromsö stift, henimod 48 kil. laugt, 

 men ikke nogetsteds over 2 kil. bredt, fordetmeste kun V2 — i 

 kil. og endnu smalere, dertil er det kroget og har kun nogle få 

 små holmer. Vandet er fremdeles meget fiskerigt. Den nord- 

 vestlige ende, hvorfra Bardoelven har sit udspring, ligger under 

 68^ 40', altså I breddegrad söndenfor Tromsö, og straekker sig 

 herfra mod sydöst, og Leinavandet når med den yderste snip 

 ind over Sveriges grœnse. Ifölge amtskartet ligger Altevand 

 1615' o. h., efter en anden angivelse kun vel 1400', men endnu 

 nedenför skoggrjensen, der her efter velvillig opgave fra forst- 

 mester Norman strjekker sig til henimod 2000' o. h. Fisker- 

 boden står et stykke nedenför elveoset, så man ikke ser van- 

 det fra huset, og selv fra betydelig höide kan kun en mindre 

 del af den bugtede flade oversees på en gang. Terrœnet om- 

 kring Altahus er temmelig fladt, og bunden er överalt til et 

 stykke opover foden af fjeldene daekket af löse granitblokke, 

 hvorved grunden bliver ganske tör, i det vandet stråks siver 

 igjennem, så man kun ber og der finder en fugtig plet, der kan 

 benasvnes myr. Dette hoist ejendommelige terrœn er kun spar- 



II 



