244 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 895. 



T. riibicundana. Ved en liden myrpyt standsede vi en stund 

 for at se efter vandkalve og fandt da også Colymb. dolabratus, 

 Hydrop. atriceps og Inppoinan, Agab. v. lapponicns i antal 

 samt to A. thomsoni, hvorved jeg end yderligere fik bevis for, 

 at den er en fra congener vel skilt art, hvor nserbeslaegtede de 

 nu end forresten kan vsere. En observation af stor intéresse 

 skulde vi dog gjöre, för ekskursjonen afsluttedes, i det Bersvend 

 stråks ovenfor huset fangede en yderlig afflöien men let kjende- 

 1ig Encosmia undiilata, der hidtil ikke var truffet indenfor ark- 

 tisk område. 



Bersvend var yderlig misfornöiet med dagens fångst og 

 strög efter middagen op på Salvasskarfjeld, men var heller ikke 

 der bleven synderlig löftet. Han var gået op på den vestlige 

 skråning, havde seet Silene-iutv i maengde men lidet af »frivil» ; 

 hans fångst udgjordes af nogle Cid. polata og cineraria, en 

 endnu god incursata, en slet melanopa. og en god ricJiardsoni, 

 Tortr. cinerana, Incurv. vetulella, en flöien nästes og nogle 

 slidte Gnophos ef, den gamle liste op igjen. Jeg har med flid, 

 i parenthes bem^erket, samvittighedsfuldt opregnet hver dags ud- 

 bytte, dels for at vise, hvor möisommeligt man her nord ofte 

 må sammenbringe sine skatte, dels for at forberede dem, der af 

 mine skildringer skulde föle sig fristede til at aflœgge Altevandet 

 et besög, at de ikke må komme med altfor store forventninger 

 og blive for stasrkt skuffede. Imidlertid var jo 1893 et knusende 

 slet insektår, og under heldigere omstsendigheder kan man nok 

 også i det höie nord; ligesom på Schweitzeralperne, på visse 

 gode lokaliteter hver dag fylde sine kasser med de herligste 

 sager, men slige jubelår som 1882, ^-^ og 84 oplever man ikke 

 mange af i en menneskealder! Vi sluttede »Grönfjelds»-dagen 

 med en Coleophora laripennella, som ikke tidligere var bleven 

 noteret på reisen. 



På grund af det uheldige fiskeri strakte provianten nu blot 

 til for en dag, og det gjaldt dertor at benytte den 2 ide Ijedst 

 muligt. Veiret var fremdeles lige godt, og det havde uden tvivl 

 lönnet sig bedst at söge op på Lihammeren igjen, men Salvas- 

 skarfjeld blev ikke destomindre udkåret, og denne gang styrede 

 vi laengere mod öst, men lagde hjemveien längs skoggraensen 

 vestover, som vi havde gjort förste gang. Hecla var nu kommen 



20 



