250 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 895. 



petiolus, medan abdomens bakre, mörkt färgade del skulle mot- 

 svara myrans abdomen. De tre bakre benparen äro rödbruna, 

 det främsta benparets lår och tarser äro mörkare färgade. Detta 

 sistnämnda benpar är mycket längre än de andra och föres under 

 djurets gång på ett sätt, som i viss mån erinrar om myrornas 

 antenner. 



Hvad som emellertid, åtminstone för en myrkännare, genast 

 röjer, att djuret seglar under falsk flagg, är de äldre hanarnas 

 kolossala mandibler, hvilka i hvila bäras rakt framåtsträckta med 

 den likaledes mycket långa ytterleden på samma sätt som ett 

 knifblad infälld mot basalledens insida. Basallederna ensamma 

 äro lika långa som hela céphalothorax, och när de vidt utspär- 

 ras samt den nästan lika långa, men mycket smala och spetsiga 

 ytterleden fälles ut, erbjuder spindeln ett utseende, som i smått 

 erinrar om de varma ländernas tarantelskorpioner". Hos yngre 

 hanar äro, enligt hvad Professor Thorell benäget meddelar mig, 

 mandiblerna kortare och mera nedåtriktade. Hos honan slutligen 

 äro de helt korta samt i hvila rakt nedåtriktade. 



Fyndorten för mina spindlar var Gnestavik i Östergötland 

 på Slätbakens norra strand, omkr. Vi mil från Mem. Omstän- 

 digheterna vid fyndet voro följande: 



För vissa ändamål sökte jag efter ett samhälle af Formica 

 sanguinea och fann också snart ett sådant på själfva stranden, 

 där ett ständigt tåg af denna myrart i båda riktningarna uppe- 

 höll förbindelsen mellan det i två afdelningar med några meters 

 mellanrum fördelade boet. Medan jag var sysselsatt med att 

 iakttaga det öfver strandens torra vassrör och småstenar fram- 

 skridande myrtåget, fick jag plötsligt se en hane af den lille 

 spindeln komma fram mellan vassrören och röra sig hit och dit 

 på myrornas stråkväg. Han rörde sig med ryckvisa steg, såsom 

 man ofta får se Fonnica-?Lri&ïnB. göra, men däremot hade han 

 ett sätt att under gången lyfta och sänka sin bakkropp^ hvilket 

 alls icke var myrliknande. Med intresse iakttog jag, huru 

 myrorna skulle bete sig mot honörn, men fastän de gingo 

 fram ganska talrikt, var det aldrig någon som mötte honom. 

 Dock fick jag denna gång ej intrycket^ att han afsiktligt undvek 



^ N. b. hos de sistnämnda är det ej mandiblerna, utan maxillarpalperna 

 som äro så förlängda. 



