EMLÉKBESZÉD KOSSOVICH KÁROLY RT. FELETT. 41 



tiibb henyeség-tültött eszteiulűlckcl. E' részben hát nincs miért yittgolórlni. 

 Hiszen már Senccútúl me^tannlliat<'>k, ho^y. „A' nagy, és az emberi hiá- 

 nyok fölé emelkedett férfiú' tulujdona: idejéből semmit elveszni nem en- 

 gedni. 'S azért annak élete leghosszabb , kié akármennyire terjedt, egé- 

 szen ővé volt az." 



Kossovichunknak neje soha nem volt. És így élte' szebb részét 

 nem rablá el tőle ama' kínos aggodalom, mellyel szeretett liií társnak 

 minden legkisebb bajait rettegve szoktuk kisérni. Ez által sok keser- 

 vektől ment vala, 's annál több ideje jutott magáé, vagy inkább a' 

 közjóé, lenni. De -— mert istenek ingyen semmit nem, s mindent 

 csak árért adnak — mikép még az anj^ai öröm is, csak a' fájdalma- 

 kon vásárolhatő meg — épen ez által záraték el ama', csak kevés ihle- 

 teiteknek jutott, szerencsétől, hogy a' házastársi élet' fölszentelt csar- 

 nokában, niellynek ajtaja midőn a' hű társ' tiszta kezeivel betétetik, 

 künn marad a' világ — 's beliíl csak a' házi megelégedés lakik annak szent 

 csendében — igen, hogy e' szent tűzhelyen, — házi isteneit imádva — ál- 

 dozhasson, épen ez által gátoltaték. Nem is vala hát boldogított egy hű 

 nő által, bajaiban nem ápolá a' benne saját éltét féltő másik énje, 's 

 utolső szenvedéseit nem enyhíté annak aggodalma, kire haldokló szemeit 

 ha rávethető, ügy tetszhetek, mintha könnyebb volna a' távozó napnak 

 leáldozása, ha végső sugarait az általa boldogított földre nyugodtan lü- 

 velheti. Nem is volt gyermeke kórágyánál, kit még utoljára is jóra 

 oktatott, kire, mintegy az atyai szeretet' gyöngeségétől roskadó ke- 

 zét rátéve, megáldhatta volna, hogy legyen áldott, miképen őt vele az 

 ég megáldotta. — Nem, ezekkel nem birni Kossovich szegény volt; 's 

 kora sírjának borzasztó ürege, a' koporsóra zuhant első göröngy-támasz- 

 tottá tompa zúgást, egy szomoritó „kihalt"-ta.l viszhangoztatta. 



'S már most oUy sok erény, illy csekély életidő mellett; az aca- 

 demiának munkáibani olly nagy nyeresége, milly szomoritó a' halála ál- 

 tal okozott veszteség: mit tehetne mást természetesb kötelességül, mint 

 valóban búsulni, 's méltán búsulni a' sors' eme' csapásán. 



M. T. T. ÉVK. VI. 1. 6 



