42 a' magyar tud. társaság' történetei. 



De tudván, melly kevéssé illő férfiúhoz, hogy férfiakat, ugyan 

 férfiúnak — bár kora, de természetes halálakor, csak könyúk' hullatá- 

 sára hívjon fel; 's mert a' tiszteletadást mindig a' megtisztelthez kell 

 aranyozni: úgy hiszem, hozzánk, 's hozzá illőbbet nem tehetünk, mint 

 ha épen a' megboldogult iránti tisztelet' bebizonyítására is , békésen tűr- 

 jük, a mi változhatatlan, és kiki közölünk kötelességeit — mint ő — 

 csüggedhetlen és tántoríthatlan teljesítvén : e' követéssel, annak erényeit 

 is tisztelve, emelünk neki maradó 's méltő emléket sziveinkben. 



