EMLÉKBESZÉD BUDAI ÉZSAIÁS TT. FEJOETT- 43 



V. 



EMLÉKBESZÉD 



BUDAI ÉZSAJÁS TT. FELETT. 



MONDOTTA 



AZ ACADEMIa' X-DIK köz ÜIíÉSÉBEN, SEPTEMBEa' 5. 1841. 

 PÉCZEI.T JÓZSEF RT. 



Nagytekintetü gyülekezet! A' ki tudja, minő sokszoros, mintf 

 szent kötelek kapcsoltak engemet a' férfihoz, kinek én itt utolsó tisz- 

 tességet tenni előállék: szinte félek, megitél, hogy olly tisztet vállalék 

 magamra , mellynek akárkihez máshoz inkább , mint hozzám illett vol- 

 na teljesítése. Elhunyt tagtársunk, superintendens Budai Ézsajás, ki- 

 nek emlékét mái napon innepeljük , nekem ne-m csupán tagtársam , mint 

 legtöbbeknek közóletek, tudós férfiak! hanem egyszersmind közel roko- 

 nom is, tanitóm, mesterem, fiatal éveimben vezetőm, buzditóm, 's a' 

 korán atyját vesztettnek atyja' helyét pótló volt. Avagy nem méltán 

 félhetek-e tehát, hogy lesznek, kik ezt tudva, engem talán érzéketlen- 

 nek mondanak ; lesznek , kik az igazságot az én számban csak fiúi tiszte- 

 letnek, 's mások talán, kik hízelgésnek nevezik. 'S valljon nem lesz- 

 nek-e, kik, ha érzéseim értelmemen erőt vévén , szemeimet könyforrás- 

 sá változtatják, szavam', nyelvem' elakasztják, kárhoztatni fogják a' 

 gondolatlant, hogy ne mondjam, vakmerőt, ki néma könyekkel, hall- 

 gatással vélte lefizethetni a' tartozott köz tisztelet' adóját í Mind ez előre 

 megfordult elmémben; de erősebben mint e' félelem, erősebben, mint 

 maga saját gyenge erőm' érzete, hatott lelkemre a' kötelesség, a' tiszte- 

 let, mellyel magamat holtig adósnak érzem a' nagy elhunyt iránt; 's 



6* 



