EMLÉKBESZÉD BUDAI ÉZSAJÁS TT. FELETT. 51 



sággal viselve, nem egyszer vala szerencsés a' köz megelégedés' jeleit 

 tapasztalni, tett szolgálatit, mint- érdemlék, méltányolva, jutalmazva 

 látni; sok tisztességben részesült életében; mert mint halhatatlan Köl- 

 cseynk mondja: „A' való nagyságnak épen ügy következése a' dicsőség, 

 mint jámbor életnek a' becsület; kereset nélkül jön mindegyik." így, 

 hogy csak egyet említsünk, egykori tanúja, képzője szép tehetségeinek, 

 az erényt, érdemet külföldön is fölkeresni, becsülni, kitüntetni, nem 

 ócsárolni, elhomályositni szokott, akkor még irigylésre, most szánásra 

 méltó Georgia Augusta, 181 7-ben, a' reformatió' üj százados ünnepe' al- 

 kalmával , örömmel értve Budai az ifjü , a' még iskolai pályafutó iránt 

 kebelében táplált reményeinek. Budaiban a' férfiban, a' közhivatalok' 

 emberében teljesültét, értve annak tudományok, iskola, egyház — s 

 mióta 1808-ban előbbi tanitói székét, köz bizodalom', köz kívánság' kö- 

 vetkeztében a' hittudományival fölváltá — különösen e' tudomány körül 

 is szerzett érdemeit, őt önként hittudománytanári, tőle már nem első 

 koszorúval tiszteié. Mire hordám ezeket elő? tudatni veletek, tisztelt 

 társaim ! hogy ha szivében érzékeny volt is , — mert ki nem volna közü- 

 lünk az? — tisztességekre, mellyek önként jövének : de soha tettel, szó- 

 val , csak egy mozdulattal is , hogy azokat érezné , utánok másoktól va- 

 lami figyelmet, megkülönböztetést követelne, el nem árulá; mire néz- 

 ve méltán rcáilleszthetni véljük Roma' egyik nagy költője' ama' szavait: 

 „ Tenor idem animo , moresque modesti fortuna crescente manent." 



Szerénysége mellett másik kitűnőbb jellemző tulajdona volt lelkü- 

 lete' rendületlen szilárdsága. Voltak idők, nehéz kisértetek', próbáitatások' 

 ideje — 's hányadik közöttünk, 's épen a' hatni, munkálni leginkább szere- 

 tő, erényt, hont, emberiséget legforróbban ölelő, ment ezektől!? — 

 idők, midőn gyengeség, irigység, félreértés, szándékos roszakarat kis 

 korig mintegy üszveesküdni látszanak a' jámbor ellen; terhes fellegek to- 

 lultak üszve feje fölött, engedést, elvonulást a* zivatar elől javasolnak, 

 mint bátorságosbat , hasznosbat jóakarók , barátok ; csak ő maga nem 

 kérdi: mi bátorságosb, mi hasznosb? hanem mi illőbb, mi tisztességesb? 

 tiszta öntudattal lelkében ritka lélekjelenség-, zavarhatatlan hidegvérü- 

 séggel megy szemközt a' vésznek; 's mi lőn harczának vége? ellenfelei 

 magok, kik eddig csak értelmi felsőbbségét, lelke' felfogó erejét, most 

 rendületlen szilárd characterét is ismerni , becsülni tanulják ; mint ara- 



7* 



