52 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 



nyé a' tűzben, megpróbáltatva tisztasága; a' fergeteg inagátúl ártás nél- 

 kül eloszlik; ó, mint fellegek küzül kiverekedett nap, szebb, tisztább 

 fényben mutatkozik, mint valaha, 's hitsorsositiíl , a' zivatar' elmnltá- 

 val, ritka egyetértéssel megválasztva, elnyeré a' méltíiságot, mellyet 

 állásához képest legnagyobbat várhata, miben épen meggátolni volt 

 szándéka ellenségeinek, a' snperintendensséget. Mint vitte ezt, czé- 

 lunktől messze vezetne terjedelmesen fejtegetni ; elég legyen atálánosan 

 amiyit mondani: hogy a' félelmek, mellyek igazán, vagy szinleg ellen- 

 feleinek okúi szolgáltak neki e' f o hivatalban akadályt vetni , papi hata- 

 lomterjesztés , uralkodni vágyás, kevésbbé igazolva, az egyházban na- 

 gyobb csendesség, világiak egyháziak közt szebb egyetértés, mint az ó' 

 19 évi fo'pásztorsága alatt, soha nem valának. 



Jellemzéséből idvezült társunknak nem maradhat ki elöljáróhoz 

 illő, egész életén, minden tettein elomló, ritka erkölcsi tisztasága, mi- 

 ről egy az Ítélete mindeneknek. Mit ama' hazáját , Athénét 40 éven 

 keresztül tekintet inkább, mint hatalom által, nagy hirrel, szerencsé- 

 vel kormányzott halhatatlan görög a' tisztviselőben megkívánt, hogy an- 

 nak ne csak keze, kanem szeme, nyelve is tiszta legyen, ezt Budai- 

 ról teljes joggal állithatni. 



Voltak , kik azt hitték , hogy ő , ügy szólva , csak értelmi világ- 

 ban él, érzés, lágyabb indulatok idegenek előtte. De a' ki őt közelebb- 

 ről látni, ismerni szerencsés volt, tudja, hogy ő sem a' családi élet', 

 sem a' barátság' örömeire érzéketlen nem volt ; tudja, miként sugárzott 

 indulat nélküli, komoly, könnyelműeket meghiuiyászkodásra, mindenkit 

 első tekintettel tiszteletre kényszerítő arczán egy benső jóság, öröm, 

 részvét gyakran keresztül. E' benső jóságnak különösen fényes bizony- 

 sága, mit atyafiaival, rokonival tett. Száma nélküliek az árvák, kiket 

 ő, 's hasonló érzelmektől lelkesített hitvese, gyermektelenek magok, 

 nem egyenként luincni sereggel fogadtak szárnyaik alá, szerettek, föl- 

 neveltek, boldogítottak, mint saját gyermekeiket; 's ez, embert legin- 

 kább diszesitő kötelességet, miután együtt négy évtizeden keresztül gya- 

 korolták, folytatni férje' halála után is nem szűnik a' páratlan hitves. 



Ez hu képe, ez volt élte' folyama a' munkás derék férfiúnak. Vaj- 

 ha, minő kezdete, minő folyama, vége is hasonló lehetett volna a' dicső- 

 én futott pályának! Sorsa másként akará. A' sok munka, huzamos erős 



