56 A MAGYAR TUD. TÁKSASÁG TŐRTEtlETEI. 



tén és határozottan , mert — mi tagadás benne — veszély , nagy ve- 

 szély fenyegeti még mindig sőt nüvekedőleg fajtánk' nyelvét 's ez által 

 nemzetiségünket, minél drágább kincsünk nincs, minthogy csak ennek 

 kiemelése, ennek művelése által léphet nemzet sajátságos fényében a' 

 dísznek fokára, melly varázskürün kunt tenghet ugyan ember, sőt gya- 

 rapodhatik is hosszú évek' során keresztül, mint napontai a' példa, ám- 

 de csak az egy kissé lelkesbnek keble örökkén szomjan marad , a' lelki- 

 leg kitűnő pedig csak kinos epedések' unalmai közt költi életét. Itt azért 

 ideje , úgy hiszem , hogy mind azon ábránd , roszul fékzett keserűség 's 

 álfelfogásu vitézség' ellenére, mellyel nem egy hazánkfia buzgólkodik 

 nemzeti ügyünk körül, kivált legközelebbi időkben, végre tisztába jő- 

 jön: olly drága, de oUy annyira kényes kincset, mint nemzetiség, nem- 

 zeti sajátság, némi biztossággal, és a' siker' némi hihetőségével mikép 

 lehessen őrizni, mikép lehessen ápolni 's növeszteni leginkább, sőt ki- 

 rekesztőleg. 



Midőn 1825-ben fenállő academiánk' eszméje újra megpendült, 

 újra mondom, mert hiszen, mint érintem — s becsület azoknak, kiket 

 becsület illet — rég elismerték hazánknak némi messzebbre látó már 

 most elhunyt hivei, hogy nyelvünk körül forogna nemzeti létünk, és 

 ekkép ennek gyámolítása volna a' teendők' legaggasztóbbika; sokan, igen 

 sokan nem birták felfogni, a' teendők' olly hosszú sorából mikép lehete 

 épen egy tisztán philologiai intézetet szemelni ki előlegesen , 's körül- 

 te annyi szorgalmi, idői és pénzi erőt ugy szólván fecsérleni el, miután, 

 mint állíták : „Yalamint önámításokhan , ugy szavakban is untig gazdag 

 volna már a' bőbeszédű magyar; annyi másban, kivált a' természettu- 

 dományok' sokágú mezején ellenben olly szegény, olly szánakozásra mél- 

 tó szegény, mikép inkább másra, 's kivált erre illett volna emelni ha- 

 zafiúi oltárt 's áldozatot, minthogy a' természettudományok' kifejtéséből, 

 és a' polgári életre alkalmazásából háramlik legtöbb műveltség, tudo- 

 mány, és így valódi erő a' népekre; a' függetlenségnek, köz szabadság- 

 nak 's nemzeti dísznek pedig erő volna egyedüli, valóságos és tartós sar- 

 kalata." — Mások megint, 's tán legtöbben, sejtvén, vagy tán egészen 

 tisztán is érezvén, mikép kivételes körülményeinknél fogva, mégis tán 

 nyelvünk' biztosítása volna mindenekelőtt eszközlendő , átlátták ugyan , 



