a' mAsod elnök' megnyitó beszéde t842. 71 



A' magyar mélyen ahitt. E' küzbeii nyelvét felejté, nemzeti 

 szinét veszté. Sok azt hitte , nem eszmél már fel többé , 's el van ol- 

 vasztva. De a' magyar' felébredt; milly halovány szinben, milly torz- 

 alakban, kiki előtt ismeretes. Alig van nemzetek közt illy iszonyatos 

 példa. Sok ezt azonban fel sem vette, sőt álfényében, mint Armida 

 kertjében, még tetszett is magának. Többnek azonban türiietlen volt az 

 önmegismerés e' keserű képe, ámde erő nem szilárd ítá keblét; kétség- 

 be esett, 's magára hagyta a' hont. Voltak végre ollyasok, kik dagály 

 's szélvész' daczára nem gyengültek el , 's férfiak maradtak a' veszély' 

 óráiban. — 'S ismét élet felé kezdett fordulni a' haza. Olly hervadólag 

 tengett azonban szerencsétlen vérünk, hogy lehetetlen vala, mikép mi 

 ujabbak folyvást pirulván fejletlen , aljas létünkön , az előttünk olly ra- 

 gyogó példák' útmutatása szerint ne ébredeztünk volna azon szent köte- 

 lesség' érzetére, hasonlólag járulni hű kebellel köz anyánk' ápolásához. 

 És e' nemes érzet nőttön nőtt, 's hála a' nagy istennek, már olly szép 

 gyökereket vert , mikép a' legszebb virágzásnak bizton elébe tekinthetni, 

 hahogy a' visszahatás' /e//íos2«Aarfesa nem sodorja azokat ismét tőstől ki. 

 Ámde itt a' baj , és e' veszély aggasztólag mutatkozik. 



Az ujabb kor, buzogva a' legszebb lelkesedéstől 's vágytól: mi- 

 nél előbb ragyogni a' nemzeti egészség' fényében, nem bírta szellemdús 

 hevében felfogni, hogy javulási lépcsőzetünk okvetlen csak halk lehetne, 

 mert sülyedésünk sem vala rögtöni; felejtvén e' fölött: nemzeti tekintet- 

 ben mennyire javultunk legyen njár, eliszonyodott csigalépteinken, 's 

 fajtánk' más nemzetekhez képest még mindig olly alacsony állásán. 'S 

 így lőn, hogy legtöbb magyar vak hevében ugy jutott azon tévútra, 

 mellyhez képest magán kívül keresett segítséget, valamint a' hullámok- 

 kal küzdő is ha magában nem bízik, mindent megragad, mire csak ke- 

 zét teheti. „Jaj milly kevesen vagyunk — így sopánkodának — lehe- 

 tetlen, mikép ennélfogva a' roppant számú német- és sziávban el ne ol- 

 vadjunk; terjeszteni kell tehát a' nyelvet 's nemzetiséget mindenek előtt." 

 És ez felette helyes, csakhogy a' mikép körül forog a' siker, minthogy 

 nem minden modor vezet czélhoz, sőt a' mostan divatozó attól egészen 

 eltávolít. Engem soha nem ijesztett csekély számunk, de fenmarad- 

 hatásunkért annál erősebben rettegtem mindig azon okból — 's ezt ki 

 kell végre mondani — mert fajtánk' anyagi mint szellemi léte olly felet- 



