A MÁSOD ELNÖK. MEGNYITÓ BESZÉDE 1842. 73 



kor megengedem , a' nagyobb számban az olvasztói varázserő, a' felsőbb- 

 ség. De csak háborúban sem mindig, mert a' néhány macedoni bors meg- 

 töri a' számtalan persa horstit, és a' kis számú hellén dicsőíti fel Mara- 

 thon' síkjait; még csak háborúban sem mindig, s hát minél kevésbé még 

 «' lelki tehetségek' szabad súrlódási mezején , 's kivált mostani száza- 

 dunkban, mikor az erőszak előbb utóbb egyedül saját magának ássa sír- 

 ját. — De ha egyenlő korülményileg a' nagyobb számban a' nagyobb erő, 

 mit senki nem tagad , ugyan azt hiszszük : nemzetiséget csak iigy ráken- 

 hetni bárkire is, ki épen kezeink közé jut, mint például meszet falra , 

 vagy mázat fazékra ? És azt hiszszük : parancs már elégséges , hogy va- 

 laki nemzeti sajátságából kivetkezzék? Ugyan mi magyarok türnők-e 

 ezentúl — ezentúl mondom, mert egyszer már majdnem hogy megtet- 

 ték rajtunk, és igen is engedelmesek lettünk — türnők-e, mondom, ha 

 bármilly hatalom akarna is minket úgy minden legkisebb czikornya nél- 

 kül saját mintájára káprázni, kivíílt ha e' minta felette messze fekünnék 

 a' tükélyesbtől , 's valljon engedelmeskednénk-e olly parancsnak, sőt 

 még olly törvénynek is, melly ha nemzeti hűtlenséget egyenesen nem 

 követel is, sokak' alkalmazása, és kivált tartalékgondolatja által mégis 

 zsarnokká válnék? Azt remélem, azt hiszem, még akkor sem engedel- 

 meskednénk, ha főről főre mind megegyeztünk volna illy szabályban , 's 

 annál kevesbbé , ha ez nem történt vala így ; mert e' világon elidegenít- 

 hetlen sajátok is vannak, miket tilos áruba bocsátni, mi ugyan nem egy 

 hazai reformátornak peng ajkán, vajmi sok esetben vajmi pompásan, 

 csakhogy rendszerint vagy nem olly sajátokra alkalmazva, mint példá- 

 ul: becsület, erény, nemzeti hűség 's több efféle, miken valóban soha 

 és semmi esetben túladni nem szabad ; vagy egyedül saját érdekeinket 

 méltatva, másokéit azonban, régi de néha néha mégis fel-feltünő Döb- 

 rögi- szellemben, fitymálva, sőt gyanúsítva. 



Mondják ugyan, hogy törvényeink nemzeti nyelvünk' ügyében 

 semmi illyest nem követelnek. És ezt tudom , mert törvényeink egy haj- 

 szállal sem rendeltek többet, mint hogy a' holt latin szó' helyébe az élő 

 magyar lépjen , és a' köz igazgatás' nyelve azon faj' nyelve legyen , melly- 

 től nemcsak az ország vévé nevezetét, hanem melly az alkotmányos lét- 

 nek is törzsöke. Minél semmi sem lehet igazságosb, méltányosb. És ha 

 szorosan, de valósággal szorosan és nemcsak önámítgatásilag, ennél ma- 



M. T. T. ÉVK. VI. 1. 10 



