96 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTENETEI. 



nusáfíokkal, mellyck előtt önlelke pirul; vádolva ó'szintetlenséggel , 

 szeretetlenséggel a' hon iránt, mellynek dicsőségét, jólétét vérével vál- 

 totta volna meg. Társaim 's tisztelt vendegeink ! legyünk mi igazsá- 

 gosabbak ma, midőn emlékezetének ünnepét megülni készülünk azon 

 teremben, hol ő nem kisded részét szenvedte fiíjdalmainak , 's ha őt a' 

 küzügyi harczmezőn színe és zászlajával más oldalon állva láttuk, mint 

 a' mellyhez talán sokan tartozunk, ne feledjük, hogy szent kötelessé- 

 günk igazságosaknak lennünk az ellen iránt is , mint mi óhajtjuk , hogy 

 ő legyen irántunk. Sőt kevesbet nem is adhatunk meg neki , 's nem 

 ha mondjuk, hogy benne mind a' közügy, mind az irodalom, melly 

 minket e' helyre gyiíjteni szokott, tiszta főt, beható sebes észt s az Íté- 

 let' hatalmával erős szónokot és írót vesztett. — Erdély felé tekintek, 

 és Bölöiti Farkas Sándort pillantom meg sírjában , az Éjszakamericai 

 üt' megtevőjét 's koszorúzott megiróját, üldözött embert egykor szin- 

 te, bár a' csatarend' ellenkező oldalán. Őt tudvágya, mondjuk álmai 

 is , az Atlanti-tengeren tiil vivék ; ő megrendiílt kebellel csókolta a' 

 fiildet, mellyet az ígéret' földének hitt. S ha mindnyájan e' hitet ve- 

 le meg nem oszthatjuk, fogunk-e kételkedni lelke' tisztaságában? 's 

 szabad-e kétségbe vonnunk irói becsét? Munkája fölött világosság 's 

 melegség árad el ; a' költői kedély , mclly bizonyos tündér fényben 

 mutatja fel keble' szerelmét, az uj világot, nem ködözi be a' képet, 

 mellyet szemlélő elméje fest; az a' nyugalom, melly minden hév mel- 

 lett is elömlik az egészen, melly épen azért nem hány kódtat, hanem 

 meggyőz, nem izgat, hanem elhatároz; az előadás' mesterkéletlen egy- 

 szerűsége 's férfias nemessége, őt iróink' érdekesb és jelesbjei közői 

 nem oUy hamar fogja kifelejtetní. 'S itt is , tisztelt gyülekezet , be 

 nem fejezett művek, nem teljesedett reménységek' sírja! A' mi tár- 

 sunk Erdély' történetei' megírását tűzte ki élte' feladásául: de nem- 

 tője neki is idő előtt oltotta el élte' szövétnekét. — 



'S még egyszer szólalt meg a' bal hír — Ázsia' őshegyei közöl. 

 Meg fogok értetni, ha kimondom, hogy gyász érzetembe nemzeti büsz- 

 keség' érzete vegyül. Mert Körösi Csorna Sándor egyike volt azon 

 felette keveseknek, azon egy párnak, kiknek munkássága, foganatai 

 és híre e' keskeny hon' határain áttörve, az egész mivelt világot jár- 

 ták be , kinek neve nem volt kisebb a' Szajna' mint a' Gangesz' partjain, 



