EMLÉKBESZÉD GRÓF DESSEWFFY AURÉL LEV. TAG FELETT. 121 



l(5két azoknak, kiknek érez oszlopot fogott volna emelni e' hon boldo- 

 gabb napokban. 



E' férfiak, e' bajnokok' sorában ehíl tündökölt, elül küzdött a' 

 mi Aurélunk; ki tollal, szóval és tettel lialadt előre a' pályán, inelly- 

 nek messze végén , kitűzve magasztos czél gyanánt e' hon' boldogsága áll. 



Lehetnek, sőt — szomorúan érzem — vannak korszakai a' nemze- 

 teknek, midőn azok' fiaiban, a' különben legelső, legszentebb polgári 

 kötelességek' teljesítése, a' társasági viszonyok' körülményihez képest, 

 kitűnő érdemül tekintendő! . . . Nem, oh nem irigylendő a' nemzet, és 

 nem óhajtandó a' korszak, mellyben, mit a' polgár szent kötelesség gya- 

 nánt cselekszik, az, mint honfiúi áldozat, mint hazája' diszének 's pol- 

 gártársai' jólétének előmozdítására szolgáló szép cselekvény, neki még 

 érdemül tulajdonítatik; mert ha a' népek' istene az illy nemzeten nem 

 könyörül, s irgalmassága' teljében nem ad neki férfiakat, kik hazafiúi 

 szent tisztjüket, habár önfeláldozásképen is, teljesítni eléggé lelkesek: 

 elborúland az nem sokára sötét méhébe az enyészetnek, mellynek élére 

 az önfentartás' kínos érzetének öntudatával a' kérlelhetetlen sors által 

 sodortatott! 



És megvalljam-e, tisztelt gyülekezet, hogy az illy nemzetek' so- 

 rába mi is, még csak néhány év előtt is, tartozánk? s hogy a' nemzet- 

 élet' azon kínos korszakát, midőn a' lenni vagy nemlenm vészterhes kér- 

 dését lebegteté fejünk felett az önmagokról megfeledkező népek' hara- 

 gos istene — 's következőleg midőn a' lenniért küzdő honfiaknál a' 

 legszentebb, legmulaszthatlanabb kötelességek' teljesítése magasztos ér- 

 demül rovaték fel a' nemzet' jobb érzésű polgárai által, és dicsőítéssel 

 említetek neve azon bajnokoknak, kik erős lélekkel víttak a' hanyatlani 

 indult nemzet' fentartásaért az enyészet' párkányzatán , hogy — mondom 

 — a' nemzetélet' e' kínos korszakát, mi csak néhány kevés napok előtt 

 éltük le; avagy annak utolsó, nem épen vészmentes perczei még le sem 

 folytak talán a' tünékeny napjainkat jelelő homokórának, némaságiik- 

 ban is oUy végtelen komolysággal intő porszemeiben?! . . . Nem hiszem, 



M. T. T. ÉVK. Vr. 1. 16 



