122 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTENETEI. 



hogy szükséges volna itt a' történetek' lapjaiból kiíriioin megczáfolhatat- 

 lan bizouyítékTil a' tényeket, inellyek szavaim mellett tamiskodjanak; 

 érzi, igen, fájdalmasan kell éreznie állításom' szomorú valóságát min- 

 den jó magyarnak, ki a' keblét melengető isteni szikra' fényével pillant 

 vissza e' nemzetnek legközelebb múlt, még egy századot is alig tevd 

 napjaiba, és nyilt szemekkel figyel a' jelen' futó perczeire ! . . . mert épen 

 ezek valának a' napok, midón a' béke' nyájas ölében nyugovó apáink, 

 letéve a' csöndes munkaság' gondjait, könnyű kebellel hagyák enyészni 

 az eltünedező napokkal nemzctiségöket is ; ezek valának a' napok, midőn 

 nagyaink' legszámosabb része, a' társalgás' simább szokásai és feszesebb 

 modora mellett, az ősök' harczias szellemével a' magyarnak nemcsak 

 diszküntüsét vétkezek le, liancm feledék egyszersmind n3'elvét és jelle- 

 mét is, elannyira liogy mez-, ajk- és lélekre minden más inkább lenné- 

 nek, csak nem magyarok! Es eljövének az elkorcsosult nemzedék' kor- 

 csabb férfiai, és átkos tanácsaikkal rábirák a' fejdelmek' Ingkegyesbikét , 

 leglolkismeretesbikét: lökné cl magától vázát ama' törvényes korlátok- 

 nak, mellyekből a' nemzeti szellem' kikültöztével elszállt a' lélek, és 

 tenné holt betűvé a' magában sorvadó alkotványt! — De itt felpattogott 

 a" hamvadó lélekszikra a' nemzet' néhány bátrabbaiban, és hatalmasab- 

 ban, mint valaha, rezgé át ereit az éledő alkotványnak. — Majd örom- 

 gerjeszt()leg kezde lobogni a' láng, s nem sokára biztosban, de erősben 

 is ége a' szent tűz, semhogy elal vasától félni lehetett volna; 's ek- 

 kor ismét honfiakra lőn szükség, kik a' túlcsapkodó lángokat mérsékel- 

 ve, a' vidorúl égő nemzeti tűz' áldásait egy biztos és üdvös gyúpontra 

 összevonni, avagy legalább irányzani üg^ekezzenek. 



A' nemzetélet' e' fájdalom- 's örömmel vegyes korszakában szüle- 

 tett, élt és munkált gróf Dessewffy Aurél. — Atyja, József, azon ér- 

 demdús fia e' hazának , ki irói szinte , mint megyei 's országgyűlési pá- 

 lyáján maradandó hírkoszorút fűze a' honának szentelt munka között 

 őszült fürtjeire; és anyja, a' lelkes gróf Sztáray Mihály egykori zabolcsi 

 főispánnak még lelkesebb leánya, korán csepegtetek szépreményű mag- 

 zatjok' fogékony szivébe , a' görög 's latin classicusok' gondos tanúitatá- 

 saközben, a' honszeretet' mennyei érzetét. A' serdülő iíjút, a' tudomá- 

 nyok' mezején ritka szorgalommal , s még ritkább elmetehetséggel hala- 

 dót, szerető atyján kivűl , a' két testvérhazánuk nemzetiesen tudós fér- 



