AZ ÉSZ ÉS l'HIT.OSOPHIA FÖLSÉGÉROL. 39 



nak l)izonysúgára, liofry a' nyelv az esznek jelképe. A' küloiiféle liana:- 

 zatii , bíiségií és iníveltséKŰ nyelvek' benső ocionítmiúja kíizíttt peclifí 

 oliy szoros rokonság uralkodik, minü'ról szól Ovid, midőn ezt mondja: 



Facies non omiiilnis ima , 

 Nec diversa tamen, qualem decet esse soronnn ; 

 mit azoknak kuzforrásábfíl , az észből Icliet kimagyarázni. 



Az ész' egyetemisége továbbá nyilvánvaló abból is, hogy ez nem 

 egy kornak, nem egy nemzetnek ad eszméket, és elveket, mint a' po- 

 sitív, vagy igenleges intézetek; hanem ennek uralkodása kiterjed min- 

 den korra, minden helyre, és így ez mint isten üríik és hervadatlan 

 ifjúságban diszlik. Az ész nem úgy parancsol, mint a' polgári torvények; 

 ennél nincs előjog, nincs immunitás; ennél csak categoricus, és min- 

 denkit kőtelező parancsok léteznek. Innen a' positívumok megaviilnak 

 apránként, hely- és korszerűséget öltöznek magukra, és előbb-utóbb 

 a' tisztes régiségek' raktárába kerülnek. De az ész^ állás, észjog, ész- 

 morál soha el nem enyészhetik, mert a' mint szól Cicero : „A' véleménye- 

 ket az idő eltörli; de a' természeti józan ész' Ítéleteit megerősíti." Nem 

 mondjuk ugyan, hogy minden positívum magában hordozza az elavulás' 

 csiráját; jelesen a' keresztyénség' igenleges tanait mi örökké megmara- 

 dandóknak lenni véljük; ámde ennek is az az oka, hogy a' keresztyén- 

 ség' leikenem más, mint tiszta észvallás, és a' kijelentés maga a' leg- 

 dicsőbb észfölség, nielly megjelentékor győzött az észellenes babonán 

 és erkölcstelenségen. Maga is ez ffoffía-nak nevezgeti magát , és ctiltu- 

 sat Xoyixi] Xo7(i6ia-nak. 



Az ész' catholicismusát pedig korán sem gyöngítheti meg ama" 

 szomoni tapasztalás, hogy ezt nem találjuk mindig a' népek és nem- 

 zetek' életében, mert ez csak azt tanúsítja, hogy az ész még ezen nem- 

 zeteknél kiskorúságban van sokféle okok miatt; és az észerő, sok aka- 

 dály miatt ki nem fejtőzhetve, törpe maradt, és teljes érésre nem ver- 

 gődhetett. Az sem áll, mit az ész' ellenségei mondogatnak, hogy: „Ha 

 az ész uralkodott eleitől fogva, és ennek suprematiája kétségbe von- 

 hatatlan, miért van mégis az, hogy egyik kor' szelleme homlok egye- 

 nest ellenkezik a' másikéval; miért áll tehát, így szólnak, jelenkorunk 

 harczkészen a' középkor' intézetei ellen ? miért állott elő az egyházújí- 



