AZ ÉSZ ÉS pnii.osoriiiv' fülséuéuüi.. 4í) 



ncmliogy emelnék, sőt inkább olcsúrolják, alnnyiakiiuk mondván ennek 

 fensóbb ismereteit, és ezektől a' tárgyiságot megtagadván. Már pedig 

 az clmélő észt gyalázni annyi, mint emberi jellemünket, és istennel ro- 

 konságunkat megtagadni. Szerencsétlen gondolatja volt ez a' königsbergi 

 bölcselőnek, hogy mivel a' fensőbb tárgyak bizonyos, és matbemati- 

 cai alak alá nem vonhatók, és határozat által ki nem meríthetők , te- 

 hát az ész is itt nekünk kalauzságot nem nyújthat. Mert bár az észca- 

 tegoriák nem olly szabatosak is, mint a' tiszta iiagyságtan' schemái, vagy 

 képletei: de azért kipotolhatü ezeknek hiánya a' többoldalú, és ösz- 

 hangzü felfogás által, csak mélységekbe, a' lét és világ' titkaiba ne eresz- 

 kedjünk; mert az igaz, hogy az észschemák itt már bennünket elhagy- 

 nak. Nem mondjuk ezzel, bog)' a' legderűltebb ész is ne viselné magán 

 a' csalódás' béljegét, — távol legyen ez tőlünk; az észföiséget állítjuk 

 ugyan, de őt azért nem istenítjük, és isteneljük; mert hiszen szemeink 

 előtt lebeghetnek a' nagy niíveltségű görögök' vallásbeli nézeteiknek 

 ferdeségei, mik arra mutatnak, hogy akár az egyedek, akár az egész 

 korok', és nemzetek' közértelmességét nem lehet az isteni csalhatatlan 

 ész' nyilatkozatainak, lelkiismeretüket pedig a' fő lény' akaratjának tartani. 



De bár ezek így vannak is, — miket azért bocsátottunk előre, hogy 

 senkitől félre ne értessünk — ki volna mégis az , ki az észtől az álta- 

 lányt, a' törvényadói és bírói fönséget megtagadná? Lehetne-e törvényt, 

 és érvénj'es Ítéletet hozni a' jog' eszméje nélkül? Már pedig az ész bír 

 egyedxíl a' való, és igaz', a' jogos, és jogtalan', a' szép és rút' örök esz- 

 méivel, és elveivel; ennél vannak az igaz, szép', és erkölcsileg jó' biz- 

 tos critcriumai. Nem kell tehát ezt túlbecsülni; de gyalázni sem, mert 

 az ész' határin túl már csak az esztelenség létezhetik. 



Az ész' harmadik jelleme az egyesítés, és egyeztetés. Mi elismer- 

 jük az ellentétnek mondhatatlan hasznait; szükséges az ellenzési oldal, 

 philosophiában szintúgy mint tanácsteremben, és hajótörést okozó szirt- 

 nek állítjuk lenni a' syncretismust, melly ellenkező nézeteket kibékít- 

 ni, egymásba ütköző elveket összeforrasztani botorul törekszik: de azt 

 is tagadjuk ám, a' mit Kant állít, hogy az elmélő ész ollyan csodalény 

 volna, melly magával szükségkép antinómiákba, elvcsatákba keveredik. 

 Sőt inkább nyilván van az észnek összesítő, centralisáló , és kibékítő 

 M. T. T. ÉVK. vr. 2. 7 



