72 A* MAGYAR TUD. TÁHSASÁg' ÉRTEKEZÉSEI. 



Carcliaii, qui iudiciun vices obtinent." És valamivel alább világosb ér- 

 telem végett megjegyzi: hogy gtjiías és kárihá/t nem személynevek, ha- 

 nem méltóságok, és hogy a' gyilasi méltóság a' kárkháninál nagyobb. 

 Hogy pedig e' méltóságok valóban magas hivatalok voltak, világosan 

 kitetszik abból, mert a' koronás iró most emiitett előadásában az ak- 

 kori kárkhánt, Bulczut, a* nemzet' harmadik vezérének mondja. A' gyi- 

 las és kárkhán nevezetek e' szerint fő hivatalok' nevei, következőleg 

 magyar szavak levén, minthogy a' gi/il gyökérből származó gyilok szó 

 maiglan vérontó eszközt , a' hhán nevezet pedig főnököt jelent , a' gyi- 

 las ugyan fővesztő hatalmú, a' kárkhán pedig kártételekről itélő orszá- 

 gos birót látszatik jelenteni, 's későbben királyaink alatt valószimíleg 

 a' g}ilasi méltóságból a' hajdan hasonló hatalmú nádori, a' kárkbániból 

 pedig az országbirói méltóság alakult. 



4. §. Magyarors/.Hgnak e' korbani teríílete. 



Szent koronánk' hajdani jogainak ismerete végett érdekes itt azt 

 is megemlíteni , hogy eldődeink' hős vérével szerzett hazánk a' tizedik szá- 

 zadban vagyis fejedelmi vezéreink alatt mindazon tartományt, melly 

 Kárpát hegye, és Száva és Duna folyók közt fekszik, továbbá Erdélyt 

 és Oláhországot Olta vizéig, végre felső Pannóniát felülről Ensz, alul- 

 ról Dráva vizéig , Geiza berezeg' koráig ugj'an egészen , azután pedig 

 az Ensz vize és ausztriai Kopasz-hegy , 3Ions Cecius közötti tartományt , 

 mellyet Leopold ausztriai határgróf Geiza berezeg' országlása alatt el- 

 szakasztott, kivévén, magában foglalá "). ^^ 



II. Szent Istvánról 997-d. évtől 1038-<í. étig. 



1. $. tJjitásaioak mintája. 



Szent Istv^án eldődeink' régi vallása helyébe a' keresztény hi- 

 tet iktatván, és a' berezegi méltóságot 1000-d. évben királyira emelvén, 

 a' dolgok' megváltozott állása szükségképen megkiváná , hogy a' nem- 



') Lásd , Madarassy Ferencz pozsonyi prépost' „Dissertationes historico-criticae super 

 qiiibusdara \etustioribus reruui hungaricarum capitibus" czímií munkájának 21 — 

 29 lapjait, és az ott eléidézett Írókat. 



