TÖRVÉNYErjNR' TÖRTÉNETE AZ ÁRPÁDOK ALATT. 109 



7. |. Eiiililésre méltó néhány egyéb adiitok. 



A' fenn előadattakon tűi sz. István' korábúl polgári jogunkat ér- 

 íleklőleg említést érdemiének még e' következők is : 



1) Hogy, jóllehet a' fennmondattak szerint sz. István alatt 'a' tör- 

 vényliozői gyülekezetben részt csupán csak az egyházi és világi fo em- 

 berek vettenek ; más közügyek' tárgyalására mindazáltal divatban a oltak 

 a' királynak és hazafiaknak közgyülekezetei is, Convetitus Regis, et 

 Regnicolarum , a' mint ezt világosan tanúsítja szent királyiuiknak a 

 nyitrai káptalan' részére költ 1006-d. évi adománylevele ^) , melly által 

 e' káptalannak egyszersmind mind az egyházi zsinatokban , mind a' ki- 

 rály és hazafiak' köz gyülekezeteiben „In omnibus tam synodalibus quam 

 Regis et Regnicolarum conventibus" — az esztergomi káptalan után első 

 hely tulaj donítatik. 



2) Hogy a' Duna és Száva közötti tartomány sz. István* korában ha- 

 zánkhoz xígy, mint annak kiegészítő része, tartozék, nyilván tanúsít- 

 ván ezt a' pécsi püspökség' 1009-d. évi alapító levele, mellyben szent 

 királyunk a' pécsi püspöki megyének déli határit Dunától Száva vize 

 felett Kwarokig kiterjeszti *"). Egyébiránt sz. István alatt országunknak 

 fejedelmi harczegeink alatti eredi területe némi változást szenvedett, szent 

 királyunk' Conrád császárral és Breczisló Morva' herczegével 1030-d. év- 

 ben viselt hada' alkalmával Morvát ugyan Téja vizéig elvesztvén, Felső- 

 Slavoniát pedig frigyesének , Crescimir Horváthország' királyának , ju- 

 talom' fejében átengedvén "). 



3) Említést érdemel II. Silvester pápának sz. Istvánhoz, mint 

 még herczeghez , szóló 1000-d. évi levele is '') , mellynek tartalma sze- 

 rint e' pápa azon inditó okból, mert sz. István követei által országát és 

 nemzetét az apostolok' fejedelmének, sz. Péternek, örökösen felajánlot- 

 ta, és a' kereszténység' terjesztésében apostolként fáradozott, mind otet 

 mind utódait koronával , királyi czímmel , országgal , és azon különös 

 joggal megajándékozza, hogy a' keresztet, mint apostolság' jelét, ma- 



«) Fejér, Oklgy. I. köt. 285. lap. — >>) Ugyanott 291. lap. — <=) Lásd Fejér, Oklgy. 

 VII. köt. IV. dar. iO és 42. lapjait, és az ott előhordott írókat. — "i) Fejér, 

 Oklgy. I. köt. 274. lap. 



