134 a' magyar tud. társaság' ÉRTEKEZÉSEr. 



ról, a' várnak szabad polgáriai pedig mind szabadságuktól mind pedig 

 fuglalkodásaiktól fizctének. Továbbá hogy Kálmán király azon szokást, 

 melly szerint azelőtt minden szabad személy' szabadságától egyaránt 8 

 dénárt fizetni tartozék, eltürlütte, és ezen tartozás' mennyiségét mind- 

 egyik felekezet' állapotjához alkalmazta. 



4) Az I. Könyv' 74 's 75-d., és II. Könyv' 1, 2, és 3-d. czikisi 

 a zsidókról , hogy a' zsidók keresztény szolgát venni , eladni , vagy szol- 

 gálatjokban tartani, annak vesztesége alatt, ne merészeljenek; — hogy 

 ha kinek küzó'lük mezei gazdasága volna, azt pogányok által úzze; — 

 hogy birtokot ugyan akármelly zsidó szerezhessen, de lakni zsidónak 

 másutt szabad ne legyen , mint a' hol püspöki szék vagyon ; — hogy 

 minden kölcsönüzés és adásvevés keresztény és zsidó közt keresztény 

 és zsidó tanúk jelenlétében menjen végben, sőt az adásvevésben , vala- 

 mint a' kölcsönözésben is, ha a' kölcsön három személy' árát felülmúlja, 

 a' szerződés írásba tétessék, melly a' kölcsönnek mennyiségét, vagy az 

 eladott vagyont és annak árát a' tanúk' neveivel együtt pontosan kije- 

 lelje, és a* feleknek pecsétjeik által megér ősítessék, az irományt köte- 

 les levén a' vevő vagy kölcsönadó magabiztosítására, és illetőleg ment- 

 ségére , ha netalán lopott jószágot adott volna neki az eladó , magánál 

 nrzeni. 



5) A' magányos vagyont pártoló és bízsosító törvényei, míllye- 

 nek I. Könyvének: 



a) 17 és 18-d. cziikei, hogy akármelly királyoknak szőlők, szállá- 

 sok, 's földek feletti adományaik teljes erőben maradjanak, 's hogy az 

 egyházaknak adott erdők tőlök el ne vétessenek. És ezen két törvény- 

 czikk nyilván megczáfolja azok' véleményét , kik ^) Kálmán' I. Könyve' 

 15-d. cziktét úgy magyarázzák, mintha Kálmán eldődeinek minden ado- 

 mányait , sz. Isti ánéin kivül , visszahúzta volna. 



b) A' 19-d. czikke , hogy az elűzött régi megtelepülőknek, reteres 

 colom, földeik adassanak vissza, kivévén, ha már szentegyházaknak 

 vagy monostoroknak elajándékoztattak vohia, vagy ha már más földeik 

 volnának. 



») Lásd Markovics' „Adumbratio históriáé juris hungar. privati. Budae 1826." czimű 

 munkáját a' 19-d. lapon. 



