A il.VCYAR NMJI.V TÖllTÉNF.TKNliK \ÁZ1,A'I\. 271 



IIíi biümilatus reiidszerót tekintjük e' nyelviu-k, az cinhcri te- 

 remtetcs' első korára kell azt felvinnüiik; ha pedig egyes szavait vesz- 

 szük fontolóra, tulajdon és átvitt értelinü jelentéseiben, inély ité- 

 letú, s éles elméű nemzet' lélekszüleményének kell állítanunk. Nap;y ré- 

 giségére mutat az, hogy igéinkben mindenkor az egyes szám barmad 

 személye a' gyök, 's ez csak a' névmás' hozzáragasztása által változtat- 

 tatik személy, *s a' lielyből-mozdúlás és belyben-nyugvás' képzőivel idő 

 szerint, mellynek jelentő módjában csak múltat ás jele/it ismerünk, jü- 

 veudőt nem; és indiilat-igénij szerint, bol a.' para/ic.solás és o/ío/íí/íí ját- 

 szanak fő szerepet. 



De egy az emberi teremtetéskori nyelvben nem az igéknek kell 

 tenniük a' nyelv' legrégibb vagy is elemi részét, mert az igék már a' 

 lélek indulatának és működésének, azaz a' belső c//-nek tolmácsjegyei, 

 nemis a' neveknek, mert ezek ismét az érzékek alá eső külső tárgyak' 

 megkülönböztetésére szolgáht alakok ; hanem az azon érzékek alá eső 

 névtelen tárgyak' átalános kifejezésére alkalmas szóknak, a' névmüsok- 

 unk vagy inkább névhelyetteseknek kell szükségkép a' nyelv' legrégibb 's 

 elemi részéül állaniok. Ismerhetünk ugyanis vagy legalább érzékeink- 

 kel tapasztalhatunk valamelly tárgyat, a' nélkül hogy nevezni tudnók ; 

 sőt az emberi ismeretek' természete szerint szükségesképen elébb kell 

 valamelly tárgyat közvetlen vagy közvetőleg tapasztalnunk, mintsem 

 nevezni tudnók. A' csecsemőnek 's a' némának vannak ismeretei , a' nél- 

 kül hogy a' tárgyat, mellyet érzékeivel tapasztalt, néven nevezni tudná. 

 Az emberiség' legelső korában ennek így kellett történni. A' szent irás 

 mondja, hogy isten mindeneket elébb teremtett, csak utoljára, hatodik na- 

 pon az embert. Az ember' teremtetésekor tehát, a' tárgyak már meg- 

 voltak, 's ő azokat érzékeivel tapasztalta, a' nélkül hogy nevezni tudta 

 volna. Miután pedig beszélő tehetséggel bírt, a' nevek helyett, miket 

 rögtön minden tárgynak adnia lehetetlen volt, elkerülhetleniíl névmással 

 kellett élnie, ügy de ember is csak kettő volt, egy férfi 's egy asszony, 

 tehát személy csak kettő, és minden , mi e' kettőn kívül esett, tárgy, 

 meg pedig ismeretlen tárgy. Nem gondolliatjuk hogy e' két első ember 

 legelőször is önmagát és nem a' rajta kivül eső tárgyakat vette volna ér- 

 zéki tapasztalata alá, mert az öntudat, önismeret már mindig bizonyos 

 fokát teszi fel az értelmi kifejlődésnek. A' csecsemő még magáról sem- 



