2 74 a' magyar tt'd. társaság' éiitekezései. 



volov gyiinilcsiktül munda neki élnie. Héon tilutoá vtít igy fa gyimii- 

 csétiil. Gye mnndua neki: méret nüin eiincik, isa ki nopun enidül oz 

 gyimilcstül, hálálnék Italáláal liolsz. HadláA'a kholtát terüintéve isten- 

 tül, gye feledévé, engede ürdüng intetvinek, és evek oz tiiuutt gyimilcs- 

 tül, és oz gyimilcsben halálut evek, — és oz gyimilcsnek vully keseriív 

 vola vize, hogy turkhukát migeszokoszlja vala. Nüm héon mugánek, 

 gye ménd vű fojánek haláhit evek" stb. Úgy látszik nekem, sokat veszt 

 e' férfias erőteljes nyelv mind lejtősségében mind numerusában Révai' 

 olvasása szerint, mit ő a' mai szrfjáráshoz alkalmazkodva ekként adott: 

 „Látjátok feleim! szömtükkel, mik vagymuk. Isa por és hamuv vagy- 

 muk. Mennyi milosztben terömtéve Élévé miv ösemüküt Ádámot, és 

 adottá vala neki paradizumot házóá. És ménd paradízumban valov gyi- 

 mőlcsöktől monda neki élnie. Ilean tiiotóa vőt egy fa gyimülcsétől. 

 Gye mondóa neki, mérett nöm ennéik: isa, ki napon émdöl az gyi- 

 mölcstől, hálálnék haláláal halsz. Halláva holtát terömtéve Istentől; 

 gye feledéve. Engede ördöng intetvének , és evek az tilott gyimölcstől , 

 és az gyimülcsben halálot evek. És az gyimülcsnek oUy keserüv vala vi- 

 ze , hogy torkokat mege szakasztja vala. Nöm hean mogánek , gye ménd 

 vő fajánek, halálot evek" stb *). Egészen lefoszlik pedig róla a' szép hangzat 

 és simaság azon olvasással, melly minap élőnkbe ígyen adatott : „Látjátuk 

 feleim szömtökhel mik vagymük. Isa por és homú vagymük. Mennyi mi- 

 losztben terömtéve Elee mü isemüköt Adámut, és odatta vola neki pa- 

 radizumot házoá. És mend paradízumben volóu gyimülcsüktül monda 

 neki élnie. Heon tilotoá űt egy fa gyimölcsétül. Gye mondoá neki 

 mérett nöm ennéik. Isa ki napon emdöl az gyimölcstől, halálnak halá- 

 láal halsz. Halláva holtát terömtee Istentül gye feledéve. Engede ör- 

 döng intetínek és evek az tilott gyimölcstől, és az gyimölcsben halálot 

 evek. És az gyimölcsnek oll keserő vola ize hogy torkukat mege sza- 

 kasztja vala" stb. Minden kornak megvan a' maga saját bélyege , mit ha 

 önkényesen elveszünk , elvettük egyszersmind a' bélyegzett tárgy' jelie- 

 mét, erejét, szépségét. Révai' olvasása, habár nem egészen hű is, de 

 szabályszerű volt , s csak így lehet megfogni hogy ő azon néhány sor- 

 ból , nemcsak a' nyelv' számos gyöngyeit felbuvárlá , de fáradhatlaii 



*) AntiquitRles Literaturae Hiing. Vol. I. p. 35 — 36. 



