A MAGYAR ííVUf.V röllTÉNETÉNEK VÁZf.ATA. 275 



szorgalntiival 's a' nyelv' csínjaiban és rejtélyeiben jártasságával a' jelen- 

 nen felviriílt nyelvet fejté ki. A' nyelvtani szabályok küzütt, inellycket 

 nyelvünk makacsul követ, miként tán más egy sem, 's mellyektúl o 

 csak egy hajszálnyira is eltérni szentségtörésnek tartotta, feledte a' hang- 

 zatra is fordítani figyelmét, mi pedig elválhatlan jelleme a' kornak, 

 mellyből valamelly nyelvemléket felhozunk. Szép volna lépcsőnként 

 látni, miként változott át nyelvünk e' két halotti beszédbea találtató 

 vadonos mély hangzatábiU azon palóczosra de már sokkal nyájasabbra 's 

 némi negédesre , mellyre a' bécsi és ezzel egészen egy müncheni vagyis 

 tatrosi codexben akadunk. A' változás igen nagy, miként nagynak kell 

 lenni a' hézagnak is, melly e' különböző emlékek' kora között letűnt. Ada- 

 tok' hiányában azonban ez örömet nélkülöznünk kell. Mi magát a' nyelv' 

 tulajdonságát illeti ezen emlékekben, az a' két halotti beszédben sok- 

 kal magyarabb mint az említettem két codexben, bár eredetiök azoknak 

 is szinte ügy latin miként ezeknek. Okát pedig e' magyarabbságnak ott 

 látom fekünni , hogy azon halotti beszédeknek többnyire köznépből 

 álló gyülekezetek előtt kellett elmondatniok, tehát mindenki által értet- 

 niök , következéskép a' nép' nyelvéhez alkalmaztatniok ; holott ama' co- 

 dexek, mint keményen tiltott, és az eretnekség' borzasztó büntetésével, 

 a' szerzők' elevenen megégetésével sújtott munkák, a' szegény Bálint és 

 Tamás szerzetesek' nemzetiség- és tudományterjesztés utáni sovárgásának 

 rejtett működései valának. Innen van hogy a' bécsi és müncheni codexe- 

 ket csak magyar szavakból összefűzött latin munkáknak kell tekinte- 

 nünk , mellyeknek helyenkénti szépségeit és nevezetességeit lehetetlen 

 csak részben is, annál kevesbbé teljesen ismernünk, 's felfedeznünk, ha- 

 csak a' latin szöveget is minduntalan szemünk előtt nem tartjuk. Vegyük 

 például a' bécsiből Rúth asszony' Könyvének 4-dik fejezetét, melly így 

 szól: „Elméne azért Bóz a' kapuba, és léié ott. És mikor látta volna ő 

 rokonát elmulatta, kiről elesztébb a' beszéd lőtt vala, monda őneki: 

 hajolj ide kevesenne, és ülj itt, híván őtet ő nevén; ki oda hajla és le- 

 ülő. Vévén kedegBóz a' városnak véni közöl 10. férfiakat, monda azoknak: 

 üljetek itt. Kik leülvén , beszéllé : ő rokonának mü atyánkfiának Eli- 

 meleh mezejének felét eladta Noémi , ki mégfordólt Moabitídisnek vidé- 

 kéből , kit akarom hogy hallj te, és te neked mondom mendén ülők előtt 

 en népemből születettel nagyobbak. Ha akarod bírnod a' mezőt rokon- 



35* 



