A MAGYAR NYELV TÖRTÉNETÉNEK. VÁZLATA. 277 



a' megyéknél a' latin nyelv, elég tanúságot ad Szaholcs vármegye 1550- 

 diki jegyzökönyve, hol a' 92-(lik lapon szóról szóra ez áll: 



„Negothim iitter Sfephaniim Dersij ac Dominam Sopfiíani Reli- 

 rtam coiidani HIatthaei Dersij." 



„Pro A. Steplianiis Dersy rlicit: qiiod anno praeterito, circa fe- 

 stum IMicliaelis feria sexta , Helicta Valentini Varga jobbagionis Elena , 

 omnes res filiae suae stb asportari fccisset .... videlicet: uniim fedél , 

 wnwm palást , et unam szohinja, hét gi/ofcs , unum argenteum i^onihos 

 tő, qiiinque comisias, cingulos diios, unum sáhos abrosz, nés^ij előkötő , 

 et négy lej)edő , qiiinque pár/ia/iéj, manutergia decem, quinque vaccas , 

 cochlearia octo stb. Itcm eo non contenta, eodem die, eadem domina 

 ... abstulisset: unum cingulum, umim előkötő , egij ingráll , egij jjárua- 

 héj , egi/ felsőing, egy hezkenyő , három tehén, similiter potentiali- 

 ter" stb. 



„Pro Gaspare Dersy idem, quod eodem die eadem domina .... 

 eiusdení imum /crfcí, et unum cingulum, egy hezhenő , 28. séng vászon , 

 száz hitszotiöt kita lent , damnum noluisset pro flór. XL." 



így küzdött egy ideig a' nemzeti nyelv a' reá mind inkább tolako- 

 dó római ellen , míg egy iker század' lefolyta után hivatalos ügyekben 

 ez , köz életben pedig a' német által végre is csaknem egészen elnj^oma- 

 tott. Míg a' tanítóintezetek parlagon hevertek, míg tehát 1550-ben tör- 

 vény által meg nem határoztatott hogy az elpusztult egyházak, káptala- 

 nok' és conventck' jószágai minden további késedelem nélkül oskolák' 

 állítására és tamilt férfiak' tartására fordítassanak , a' magyar nyelv volt 

 a' hatalmasb. Az 1550-diki 6'i-dik törvényczikkely világosan mondja: 

 hogy a' megyék' törvényszékéből kelendő leveleket az alispánok , szolga- 

 birák, és esküdtek is aláírják, ha irni tudnak, 1574-ben pedig az 

 iránt kellett törvényt hozni , hogy a' királyi és hétszemélyes törvényszé- 

 kek' bírái deákul legalább értsenek — esse debebunt latináé lingvac 

 non ignari. . . Már pedig hol még az alispánok sem tudtak írni, és 

 hol a' hétszemélyes tábla' bírái sem értettek deákul, ott lehetetlen egye- 

 bet hinni, mint hogy az anyanyelv volt leginkább divatban. De önkényt 

 következik innen az is, miszerint így a' nyelvnek igen gyermeki állapo- 

 tában kellett maradnia, 's az a' míveltségnek csak árnyékát sem vehet- 



