292 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI. 



mindezeknek külOnbüzű rettenetes kimenetelét , s veszedelemre hanyat- 

 lott igyüuket szemlélvén és megrostálván, — megvallom: mint amaz 

 haboktúi elbiiritandó minden reményétűi megfosztatott ember , melly fe- 

 lé kapjak, 's mellyik végét fogjam? kétség és félelem rettegető szelei 

 engemet is hánytak vetettek" stb. — Szép lelkesedést, eleven képeket, 

 és dúsabb gondolatokat lelünk a' levelekben, mellyeket egy részről Tö- 

 köli Imre, más részről Esterházy Pala.' nádor, mint a' két egymás el- 

 lenében álló párt' fejei, felekezetük' érdekében a' hon' vidékein 1683-ban 

 szerte eregettek. így szól az első: 



„Majd csaknem ez széles világra kiterjedett hire : hogy a' fegy- 

 verben lévő magyarság, a' német császártul, diplomája, ellen, a' régi 

 boldog emlékezetű szent királyoktul, eleje által, vérének kiontásával 

 és életének koczkaztatásával szerzett szép nemesi úgy lelki szabadságá- 

 ban is meg nem tartatván, kényteleníttetett magát bujdosásra adni, és 

 fegyverhez nyúlván megbántódását azokon az utakon vindicáhú , az mel- 

 lyeken annak orvoslását remélhette. Foly tizenharmadik esztendeje ha- 

 záján kívül való lételének és sanyarú bujdosásának! a' melly üdő alatt 

 mennyi veszedelmeken való általmenéssel 's alkalmatlansággal, ollykor 

 pedig Isten igazgatásábul dolgainak szerencsés folyamatival viselte fegy- 

 verét ? tudva vagyon kinélkinél. De netalántán sokak bal Ítélettel véle- 

 kednek felőle: hogy az hatalmas tiirök nemzet oltalma alá folyamodván, 

 az fogta pártját, folytatja is dolgait hadakozással. De ha ki jól gondol- 

 kodik, 's meghányja 's veti a' dolgokat a' régi fejedelmek példájával, 

 nem csiidálkozhatik, nem is veheti Ítéletben senki is; mert vájjon ki 

 mondhatja azt: hogy az említett magyarság, vagy csak hazájábul való 

 elbujdosásának ideje előtt, és azután is, az keresztény fejedelmeket, 

 megsérült ügyének detegálá^ávaX meg nem találta, és segétségét nem kí- 

 vánta volnál — de nem volt az, az ki pártját és ügyét, dolgainak hely- 

 ben való állatásával fülfogta volna. Méltán folyamodott tehát az hatal- 

 mas nemzethez, mint a' kítül tudníaillík eltávozhatatlan szükségében 

 megsegétő oltalom alá vétetett. Mi is, miolta Isten ez magyarság eleibe 

 rendelt benünket, voltunk olly igyekezetben 's munkálkodásban: hogy 

 Ó Fülsége complanálta. volna a' megbántódásokat ; azonban hol biztatás- 

 sal 's annak effectuskhan való nem vételivel , hol penig halogatással foly- 

 tatván 's küzelétvén a' dolgokat , már az hatalmas nemzet is , nagy erő- 



