V. ISTVÁN* SVÉD HÁBORÚJÁRÓL. 



425 



annyira hatalommal , mint csalárd- 

 sággal, rész szerint meghődítattnk, 

 rész szerint helyükből kitolattak. 

 Hogy ekkor segitségetMagyarország- 

 ból nem nyertek, úgy látszhatik: 

 István utódjának, kun Lászlónak 

 ifjúsága, és a' belső zenebonák vol- 

 tak okai. Megerősít engem véleke- 

 désemben Béla példája, ki neszt 

 kapván a' bolgároktól: fürkészteté 

 a' rokon népeket, 's meg is találá; 

 Hollós 3íátyás is, mint máskor em- 

 lítetett, a' lengyelektől — igy ma- 

 gyarázom Boníin' sarmatáit — érte- 

 sítetvén: nagy szorgalommal, és sok 

 költséggel igyekezett őket Magyar- 

 országba édesgetni. Elhiszem : u- 

 gyanaz törtéidietett /«/!•«////«/ a' lap- 

 j)ok' tekintetében. Ha ki ezt álom- 

 beli látásomnak tartaná, nem ellen- 

 zem. Reám nézve elég volt: gyanú- 

 mat, habár silány lenne is az, ki- 

 fejtenem; másoké az ítélet annak 

 értékéről. Egyébiránt hogy az ok- 

 levél' másába nem csúszott hiba: 

 azon férfiú' tekintete javasolja, ki 

 azt az eredetivel megegyezteté;mely- 

 lyet annál nagyobb figyelemben kell 

 tartanunk, minél kevesebbet kétel- 

 kedhetnénk, hogy azon ember, ki 

 a' felséghez hittel köteles, midőn 

 a' nemesi kiváltságot fürkészné — 

 mert a' hitelest akkor látta, éskéni- 

 lelgette — esküvel pecsételt hitét 



tam potentia, (]uam l'raude partim 

 sub juguni mi.ssi, |)aitim ex suis se- 

 dibus migrare coacti essent. Quin il- 

 lis rursus subsidiuni exFIungaria al- 

 latum sit, et adolescentia Ladislai 

 chuni, (jui Stephano interca succes- 

 serat, et domesticae dissensiones in 

 causa fuisse videri possunt. Firmát 

 me in hac snspicione exemplum Be- 

 lae, qui accepto a Bulgaris indicio 

 in populares inquiri jussit, reperit- 

 que, et Mathiam Corvinum a Polo- 

 nis , ita Bonfinii Sarmatas interpre- 

 tor, edoctum, magna industria, et 

 midtis sumptibus egisse, ut eos in 

 regnum Hungáriáé pelliceret, alias 

 memoratum est. Idem Stephano de 

 Lapponihus evenire potuisse, mihi 

 persuadeo. Quod si quis haec me per 

 somnum vidisse arbitretur, nihil 

 contra pugnabo. Mihi satis fűit sus- 

 picioiiem, etsi tenuem, depromere ; 

 aliorum érit, quid illi tribuendum 

 putent, apud animum suum ut con- 

 stituant. Ceterum in Copiam diplo- 

 matis errorem non irrepsisse , viri , 

 qui id cum originali contendit, au- 

 ctoritas suadet, quae tanto major 

 nobis esse debet, quanto minus ho- 

 minem , qui Augiistae nostrac Sa- 

 cramento obstrictus est, in Nobili- 

 tatis praerogativasinquirentem, nam 

 hac occasione autenticum vidit, et 

 scrutatus est, fidem jurejurando li- 



