102 a' íMagyar tud. táR-SAság' történetei. 



kifejlesztésére intézett iparkodás? Alig jutott ő serdülő korra, alig íz- 

 lelte meg a' tudományok' előleges ismereteit, midőn a' kíméletlen ha- 

 lál atyjától, a' nagyváradi cath. oskolák' igazgatójátől , még 1801-dik esz- 

 tendőben megfosztotta. Édes anyjának és Hajdú Ferencznek, mint mos- 

 toha atyjának szelíd ápolások 's gondos figyelmük alatt növekedvén, 's 

 idő' jártával oskoláit a' jövendőre irányzott iparral végezvén , mihelyest 

 ügyészi álláspontra jutott, írói pályáját azonnal elkezdette. Emlékezem 

 reá, midőn jelenlétemben néhai Schwartiter Mártont a' törekvő ifjú sze- 

 rényen arra kérte: engedné meg neki Diplomaticájánák magyarra tevé- 

 sét , 's ne tagadná meg tőle megakadás' esetében a' netalán szükséges 

 útbaigazítási segélyt, mellyet a' tudós öregtől megnyervén, arczáját 

 öröm' pírja futa keresztül; már akkor vonzott hozzá kebelem, szem- 

 mel tartam őtet, míg utóbb az iparkodóval bővebb ismeretségbe jutottam. 

 Mind nyomtatásban megjelent, mind kéziratban létező 's jobbá- 

 ra a' törvénytudományt tárgyaző munkáinak sora életrajzában már elő- 

 számláltatva levén, 's oda is tartozván, nem szükséges azokat itten is 

 rendre említenem, niellyek noha a' tökélj'nek fő pontján nincsenek is — 

 mit könnyebb óhajtva kimondani , mint elérni — még is az időhez mér- 

 ve nagy figyelmet érdemlők 's a' hontól szívesen veendők. Mert vala- 

 mint a' jótékony anj'aföldnek különféle szép 's szebb termesztményeit 

 örömmel szemléljük, a' kisebb nagyobb mértékben kihímzett réteknek 

 különféle alkatú 's kellemü virágaiban gyönyörködünk , mellyek noha 

 magokat rejtegető néha parányi kecsekben jelennek is meg , mind azok 

 még is a.' természet' nagy egyetemének egészéhez tartozván, annak egy- 

 aránt kedves gyermekei. De az istenség előtt is mindenkinek tehetsége 

 szerinti áldozatai kétségen kivül kedvesek, úgy bizonyosan feltehetjük, 

 hogy az édes hon is szívesen veszi gyermekeinek kisebb nagyobb törek- 

 vésük általi dicsőítetését. 



Az 1791. május' 15-dike volt, melly Perger Jánost a' világnak, 

 's jelesen utóbb nekünk adá; az 1S38. esztendei május' 'i5-dikc lón az a' 

 szomorú nap, melly ezen nemes Társaságot tőle megfosztotta. A' termé- 

 szetet gyönyörökkel, élénkséggel, minden szívet 's szemet bájakkal el- 

 öntő, a' föld' egyetemét balzsamos virágokkal , az érzékeket illatos kel- 

 lemekkel megható, mindenekben vidorságot gerjesztő május' 25-dike 



